Справа № 523/2242/26
Провадження №2/523/3470/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
/заочне/
"27" травня 2026 р. м.Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М., 
за участю секретаря - Березніченко В.Є. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,
ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Ковергу Г.В. через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовними вимогами в яких просить в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги мотивовані тим, що вказана вище квартира була придбана сторонами по справі у зареєстрованому шлюбі, а відтак, на думку позивача, належить їм в рівних частках. Наявність спору з приводу поділу квартири, стало підставою для звернення до суду. 
Ухвалою судді від 18.02.2026р. відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 
В призначене судове засідання позивач не з`явилася. Про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином. Представник позивача – адвокат Білинський В.А. направив до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просить провести розгляд справи за відсутності позивача та її представника. 
ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився без поважних на те причин. За відсутності зареєстрованого місця проживання його виклик був проведений через розміщення оголошення на офіційному вебпорталі Судової влади України, що відповідає вимогам ч.11 ст.128 ЦПК України, а відповідач з опублікуванням оголошення про його виклик вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. 
За письмовою згодою представника позивача, в зв`язку з неявкою відповідача та відсутності відзиву на позовну заяву, розгляд справи проведений в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. 
Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, дійшов наступного висновку.
Правовідносини, які виникли між сторонами по справі в частині виникнення права спільної сумісної власності подружжя, регулюються СК України, зокрема, ст.60, якою визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 та 2 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. 
Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
В той же час стаття 57 СК України, визначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. 
Аналіз зазначених норм, які регулювали правовідносини на час придбання спірного майна, вказує на те, що придбане майно особами під час їх зареєстрованого шлюбу презюмується його належністю дружині та чоловікові в рівних частках, якщо інше не буде доведено в судовому порядку (ч.1 ст. 57 СК України). Тобто, у випадку наявності спору між подружжям щодо належності майна на праві особистої власності, придбаного під час шлюбу, тягар доведеності такого факту покладається на сторону, яка не визнає факту його належності подружжю. 
Крім того суд приймає до уваги правовий висновок ВП ВС у справі 372/504/17, де було зазначено, - «…Велика Палата Верховного Суду вважає, що відсутність судового рішення про визнання спірної квартири особистою приватною власністю особи підтверджує, що у судів попередніх інстанцій відсутні підстави вважати, що таке майно належить виключно відповідачу, оскільки докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, - відсутні. Спір про поділ майна, заявлений особою не вирішено….».
Статтями 70 та 71 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.
Пунктом 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року вказано, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Пунктом 25 постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007р. роз`яснено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.
У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
Виходячи з принципу змагальності цивільного судочинства, обов`язок доведеності обставин, на які посилається сторона, як на підставу пред`явлених позовних вимог, покладаються саме на цю сторону (ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України). Суд, в свою чергу розглядає позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом. (ч.1,2 ст.13 ЦПК України).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 ОСОБА_2 з 19.12.2003р. перебували в зареєстрованому шлюбі.
Під час шлюбу у сторін народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Заочним рішенням Хаджибейського районного суду м. Одеси від 04.09.2025р. у справі № 521/10324/25 шлюб між сторонами був розірваний. 
Матеріалами справи встановлено, що в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_2 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 12.11.2013р. (приватний нотаріус Фадєєва Н.О.), реєстровий номер 4196, придбав нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 . 
Отже, за відсутності доведеності зворотного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, слід дійти висновку, що придбана 12.11.2013р. квартира на ім`я ОСОБА_2 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя – сторін по справі та така належать їм на праві спільної сумісної власності подружжя, а відтак підлягає поділу в рівних частках. 
Зважаючи на викладене, приймаючи до уваги межи заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
На підставі статті 141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вигам суд стягує з відповідача понесені позивачем судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в розмірі 1211,20грн. 
Керуючись ст.ст. 12,13,76,206,259,263-265,268, 280-282 ЦПК України, 

ВИРІШИВ 

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити у повному обсязі.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за  ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20грн. 

Учасники справи:
Позивач:  ОСОБА_1 , рнокпп: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , рнокпп: НОМЕР_2 , місце реєстрації невідомо.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.
Повне рішення суду складено 27.05.2026р.

Суддя