ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 140/13710/24 пров. № А/857/18852/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді: Глушка І.В.,
суддів: Затолочного В.С., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року, ухвалене суддею Димарчук Т.М. у м. Луцьку у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у справі № 140/13710/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2024 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі – відповідач), про визнання протиправними дій під час видачі довідки від 21.05.2024 №177-Ф з сумою 9617,01 грн щодо врахування 17-ти відповідних посад головних спеціалістів - юрисконсультів по штату при поділі загальної суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань 30562,56 грн, призначеної у грудні 2021 року по двох відповідних посадах та при поділі загальної суми грошової допомоги на оздоровлення 15281,28 грн, призначеної у грудні 2021 року по одній відповідній посаді; зобов`язання видати нову довідку на заміну довідки від 21.05.2024 №177-Ф в якій провести розрахунок середніх розмірів річних виплат відповідно до абз. 6 п. 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» в редакції на час призначення пенсії з подальшим застосуванням норми абз. 5 п. 4 названого Порядку щодо обчислення 1/12 частини: 1) відносно визначеної законодавством у грудні 2021 року для двох відповідних посад головних спеціалістів-юрисконсультів загальної суми 30562,56 грн матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, зокрема поділом на 2 ( 30562,56 грн : 2 відповідні посади); 2) відносно визначеної законодавством у грудні 2021 року для однієї відповідної посади головного спеціаліста-юрисконсульта загальної суми 15281,28 грн грошової допомоги на оздоровлення, зокрема поділом на 1 (15281,28 грн : 1 відповідну посаду); визнання протиправним розпорядження від 16.10.2024 про перерахунок пенсії проведений по довідці від 21.05.2024 №177-Ф з сумою 9617,01 грн; зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 по новій довідці з 26.01.2022. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення винесене з порушенням вимог ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, а також при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. 
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому-п`ятому пункту чотири Порядку № 622 виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 року, за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі. 
Також відображені у довідці від 21 травня 2024 № 177-Ф про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби відповідають вимогам Постанови Кабінету Міністрів від 18 січня 2017 року №15 (із змінами).
Відтак, апелянт звертає увагу на те, що неправильне тлумачення і застосування відповідачем абз.6 п.4 Постанови № 622 призвело до недостовірної суми додаткових річних виплат у довідці від 21 травня 2024 № 177-Ф виданій ОСОБА_1 , а тому така довідка має бути замінена на іншу з правильними розрахунками розміру матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та допомоги на оздоровлення.
Позивач скористалася правом на подання відзиву, у якому позовні вимоги підтримує. Зазначає, що дослідивши всі докази, з`ясувавши повно та всебічно всі обставини справи, які мають значення для справи №140/13710/24, Волинський окружний адміністративний суд постановив законне та обґрунтоване рішення від 02 квітня 2025 року, яким визнав протиправними дії відповідача під час видачі довідки від 21.05.2024 №177-Ф щодо поділу на 17 відповідних посад по штату загальної суми матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, призначеної наказами у грудні 2021 року 2-м головним спеціалістам-юрисконсультам та щодо поділу на 17 відповідних посад по штату загальної суми грошової допомоги на оздоровлення, призначеної (визначеної законодавством) наказом у грудні 2021 року 1-му головному спеціалісту-юрисконсульту. 
Просить апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав. 
Так, судом першої достовірно встановлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ГУ ПФУ у Волинській області до 25.01.2022, обіймаючи посаду головного спеціаліста – юрисконсульта юридичного управління, що віднесена до категорії посад державної служби.
У період перебування на державній службі позивач досягла пенсійного віку, з 18.04.2020 їй призначено пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV).
25.01.2022 позивач звільнена з роботи та згідно заяви від 26.01.2022 переведена на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015. При призначенні позивачу пенсії її розмір було визначено в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» (далі Постанова № 622), на підставі відповідних довідок з місця роботи ГУ ПФУ у Волинській області від 17.02.2022 року №0300-0602-8/8420 та від 26.01.2022 №1333-713/09-06/8-300/22.
На звернення позивача роботодавець - ГУ Пенсійного фонду України у Волинській області замінив довідку від 26.01.2022 №1333-713/09-06/8-0300/22 з сумою 9186,30 грн на довідку від 17.06.2022 № 29-Ф з сумою виплат 9453,59 грн, включивши в суму виплат місячну суму індексації 267,29 грн.
Також, 21.05.2024 за № 177-Ф відповідач видав довідку ОСОБА_1 про додаткові види виплат за грудень 2021 року на заміну попередньої довідки про додаткові виплати від 17.06.2022 № 29-Ф, направивши її листом від 22.05.2024 №6843-6504/Г-06/8-0300/24 до органу, який призначає та перераховує пенсії – Головному управлінню Пенсійного фонду України у Волинській області. Сума додаткових виплат у довідці від 21.05.2024 року №177-Ф була змінена з 9453,59 грн на 9617,01 грн. У довідці перераховані складові інших виплат (487,01 грн), до яких віднесено: грошову допомогу 61,80 грн, матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань 149,82 грн, індексація 275, 39 грн.
Перерахунок пенсії позивач з часу першого призначення з 26.01.2022 від нового заробітку 18717,01 грн (9100,00+9617,01) був проведений у жовтні 2024 року розпорядженням ГУ ПФУ у Волинській області від 16.10.2024 року.
Однак, позивач вказує, що у довідці від 21.05.2024 за № 177- Ф Головне управління ПФУ у Волинській області неправомірно врахувало 17 відповідних посад головних спеціалістів – юрисконсультів по штату при поділі загальної суми матеріальної допомоги на вирішення соціально – побутових питань 30562,56 грн, призначеної у грудні 2021 року по двох відповідних посадах головних спеціалістів – юрисконсультів та при поділі загальної суми грошової допомоги на оздоровлення 15281,28 грн, призначеної у грудні 2021 року по одній відповідній посаді головного спеціаліста – юрисконсульта, наслідком чого став занижений розмір її пенсії.
Не погоджуючись з такими діями відповідача позивач звернулась за захистом своїх прав до суду.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно ч.1 ст.4 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.
Відповідно до ч.1 ст.9, ст.10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Досягнувши пенсійного віку та маючи загальний стаж роботи державної служби, позивач набув право на вибір пенсії, яка може йому виплачуватись: за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; за віком як державному службовцю з особливим порядок її обчислення виходячи із заробітної плати за роботу на державній службі.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» № 889-VIII встановлено, що втратив чинність Закон України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993р., крім ст.37, що застосовується до осіб, зазначених у п.10, п.12 цього розділу. Цими пунктами передбачено право державних службовців на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII.
В п.10 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10.12.2015р зазначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Зокрема, п.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» встановлено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Тобто, розділом XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016р. певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016р. на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу», але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.
Згідно ч.1 ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абз.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»№1058-IV, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Отже, аналізуючи наведені норми, обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993р. після 01.05.2016р. є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст. 37 Закону України «Про державну службу» і п.п.10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу», а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Аналогічна позиція щодо застосування вищезазначених норм матеріального права висловлена у постановах Верховного Суду від 03.07.2018р. у справі №569/350/17, від 03.07.2018р. у справі № 586/965/16-а та від 10.07.2018р. у справі №591/6970/16-а, від 17.05.2021р. у справі № 607/5615/17.
Порядок призначення пенсії державним службовцям передбачено Порядком призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року №622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» (далі - Порядок №622).
Згідно п.4 Порядку №622, пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому:
-посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби);
-розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні;
-у разі коли в осіб, зазначених в п.2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016 р., середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 р. на кількість таких місяців. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні. При цьому, для державних службовців, які звернулися за призначенням пенсії у травні 2016 р., а також для осіб, які не працювали починаючи з 1 травня 2016 р. на посадах державної служби, сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається з розрахунку таких виплат за травень 2016 р. як за повний місяць;
-матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.
За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому - п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 р., за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.
Також, пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 визначено, що форма довідки про заробітну плату для призначення пенсій державним службовцям затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики.
Постановою Правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08.02.2017 за №180/30048 (яка була чинна під час спірних правовідносин), затверджено форми довідок про заробітну плату для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-XII «Про державну службу», що додаються:
форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років);
форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь – які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією);
форму довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.
Місяцем розрахунку заробітку для призначення позивачу пенсії відповідно до Порядку №622 був визначений грудень 2021 року, тому ГУ ПФУ у Волинській області видав позивачу довідку від 17.06.2022 року №29-Ф з виплатами за грудень 2021 року.
Проте, у довідку від 21.05.2024 року №177- Ф включено 487,01 грн «інших виплат» до яких увійшли: матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань - 149,82 грн; грошова допомога на оздоровлення - 61,80 грн; індексація - 275,39 грн.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідач припустився помилок при поділі загальних сум річних виплат 30562,56 грн та 12606,30 грн за грудень 2021 року на 17 відповідних посад по штату, а не на дві та одну відповідні посади за видами річних виплат та діяв всупереч абз.6 п.4 Порядку № 622 (в редакції на час призначення пенсії державного службовця позивачу). Зокрема, відповідач додав до двох - 15 відповідних посад та до однієї посади - 16 відповідних посад, яким у грудні 2021 року такі виплати, як матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань та грошова допомога на оздоровлення не призначались, а значить, не були для них в цьому місяці визначені законодавством.
Відтак, відповідач порушив механізм обчислення середніх розмірів річних виплат та штучно заниженої їх 1/12 частини, яка зазначається за один місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії в довідках колишніх державних службовців за формою довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.
А тому, не визначені законодавством у певному місяці відповідні посади до розрахунку не можуть братися, оскільки іншим головним спеціалістам – юрисконсультам такі річні виплати визначались законодавством в наказах в інших місяцях на протязі календарного року.
Частинами 1, 2 ст.6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
В ст.9 Конституції України, ст.17, ч.5 ст.19 Закону України від 23.02.2006 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі «Кечко проти України» (рішення від 08.11.2005р.) в межах свободи дій держави визначати які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.
Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнійший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява 55555/08, п. 74, від 20.05.2010, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява 36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
У рішенні від 31.07.2003р. у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь – яких інших умов для цього.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.
Частиною 1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Статтею 316 передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Судові витрати розподілу не підлягають з огляду результат вирішення апеляційної скарги, характер спірних правовідносин та виходячи з вимог ст. 139 КАС України
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Керуючись статтями 139, 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року у справі № 140/13710/24 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк