ПОСТАНОВА 
Іменем України

26 травня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 395/1162/14-ц
провадження № 22-ц/4809/1068/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,
секретар судового засідання Діманова Н. І.,
учасники справи:
скаржник – ОСОБА_1 ,
особа, дії якої оскаржуються – Фортечний відділ державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,
боржник – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Яшан Юлією Борисівною, на ухвалу Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 18 березня 2026 року у складі головуючого судді Забуранного Р. А.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст скарги, заперечень та ухвали суду першої інстанції.
У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернулась до суду із скаргою, в якій просила визнати неправомірними дії державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного 22 січня 2026 року та зобов`язати державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України провести перерахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 за період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2021 року, при проведенні якого врахувати висновок акту Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 06 березня 2025 року №2298/11-28-24-05/3061204774 та повідомлення - рішення від 25 березня 2025 року №0000/3014/2405 ГУ ДПС у Кіровоградській області, у виконавчому провадженні №49494727.
В обґрунтування скарги зазначено, що рішенням Новомиргородського районного Кіровоградської області від 22 серпня 2014 року у цивільній справі №395/1162/14-ц задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 33 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 серпня 2014 року і до повноліття ОСОБА_2 , яке настане ІНФОРМАЦІЯ_1 .
03 грудня 2025 року на підставі виконавчого листа № 395/1162/14, виданого 26 серпня 2014 року Новомиргородським районним судом Кіровоградської області Кіровським ВДВС Кіровоградського МУЮ було відкрито виконавче провадження (ВП №49494727) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до 02 листопада 2027 року.
Виконавчий лист №395/1162/14 перебуває на виконанні у державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
ОСОБА_1 вказує, що ОСОБА_2 має декілька видів доходів: заробітна плата на підприємстві та дохід від зайняття адвокатською діяльністю. Разом з тим, боржник сплачує аліменти лише частково, а саме сплачує аліменти лише із заробітної плати, аліменти від зайняття адвокатською діяльністю за період з 2020-2021 роки скаржниця не отримувала.
Таким чином, зазначає, що посадовими особами Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України за наданим ОСОБА_1 розрахунком зі сплати аліментів ОСОБА_2 , та всупереч вимогам ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем безпідставно проведено розрахунок зі сплати аліментів без врахування здійснення боржником адвокатської діяльності в період з 2020 по 2021 роки.
Вказує, що такі дії державного виконавця підлягають оскарженню в порядку ст. 447 - 1 ЦПК України за якою встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

ОСОБА_2 подав письмові пояснення, в яких заперечив щодо доводів скарги ОСОБА_1 . 
Вказав, що висновок скаржниці, з посиланням на Акт перевірки Головного управління ДПС у Кіровоградській області про те, що він здійснював фінансово-господарські операції за період 01 січня 2020 року по 31 грудня 2021 року являється особистою думкою і вигадкою особи, яка оскаржує неправомірні дії посадової особи органу державної виконавчої служби та є перекручуванням обставин, які склалися і намаганням переконати і ввести в оману суд.
Зазначив, що під час здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 22 січня 2026 року у виконавчому провадженні №49494727, станом на 01 січня 2026 року Державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Колісник О.Д. не встановлено, що боржник у період 2020-2021 отримував будь-які інші доходи (заробітки) ніж відображені у ньому. Тому вважає, що такий розрахунок є законним (а.с.40-42).

Ухвалою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 18 березня 2026 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на неправомірні дії посадової особи органу державної виконавчої служби та зобов`язання вчинити певні дії.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, місцевий суд керувався тим, що під час здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 22 січня 2026 року у виконавчому провадженні №49494727, станом на 01 січня 2026 року державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Колісник О.Д. не встановлено, що ОСОБА_2 у період 2020-2021 отримував будь-які інші доходи (заробітки) ніж відображені у ньому. Суд зазначив, що перерахунок проведений згідно з вимогами Сімейного кодексу України, Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, а сума заборгованості зазначена у перерахунку відповідає обставинам щодо сплати аліментів. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Яшан Юлія Борисівна, подала до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 18 березня 2026 року та ухвалення нового рішення про задоволення вимог скарги.
Вказала, що єдиним доказом підтвердження відсутності доходів ОСОБА_2 від здійснення ним адвокатської діяльності являється податкова декларація про майновий стан і доходи звітний рік, яку ОСОБА_2 , як адвокат, повинен був подавати до контролюючого органу. 
Зазначає, що не перебування ОСОБА_2 на обліку у контролюючих органах як самозайнятої особа у сфері права не свідчить про факт не зайняття ним адвокатською діяльності та не отримання доходів від цієї діяльності, а є лише порушенням з боку адвоката податкового законодавства. 
Зауважує, що боржник не надав доказів того, що він не отримував дохід від адвокатської діяльності протягом 2020 - 2021 року. 
Звернула увагу, що посилання суду першої інстанції на той факт, що актом №2298/11-28-24-05/3061204774 від 06 березня 2025 року не встановлено отримання іншого доходу (заробітку) ніж офіційний у період 2020-2021 боржником ОСОБА_2 , не відповідає фактичним обставинам справи та дослідженим доказам. 
Вважає помилковими висновки суду про те, що боржник станом на 18 січня 2024 року не перебував на податковому обліку в ГУ ДПС у Кіровоградській області як особа, яка займається адвокатською діяльністю, оскільки вказане не спростовує факту зайняття ним адвокатською діяльністю, а даний факт встановлено документальною позаплановою перевіркою відповідно до якої Гінцар В.В. представляв інтереси громадян як адвокат у 2020 -2021 роках у справах 383/674/20, 383/1080/20, 383/1269/20, 383/1079/20, 531/2671/21, 532/2662/21, що свідчить про те, що платник податків ОСОБА_2 здійснює адвокатську діяльність на постійній основі та є само зайнятою особою. 

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Боржник ОСОБА_2 подав письмові пояснення, в яких заперечив щодо задоволення вимог апеляційної скарги. 
Вказав, що Актом перевірки Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 06 березня 2025 року №2298/11-28-24-05/ НОМЕР_1 не встановлено жодного факту отримання ним будь-якого іншого доходу (заробітку) ніж офіційного з якого сплачувалися аліменти в межах виконавчого провадження № 49494727. Відповідні висновки про такі порушення у цьому Акті фіскального орган, відсутні, нарахування штрафних платежів у податковому повідомленні-рішенні щодо такого відсутнє, у зв`язку із тим, що жодного іншого доходу (заробітку) ніж офіційного у період 2020-2021 він не отримував.

Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши пояснення заявниці ОСОБА_1 , її представника адвоката Яшан Ю. Б., боржника та  його представника адвоката Кушнірьова О. М., вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції – без змін.
Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
У статті 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Серед основних засад (принципів) цивільного судочинства є обов`язковість судового рішення (ст. 18 ЦПК України).
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України "Про виконавче провадження".
Частиною 1 статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Частиною першою статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до вимог ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику.
Згідно із п. 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України. Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання.
За змістом ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».
Так, у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 СК України.
Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Відповідно до частини п.1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.
Ч. 2 ст. 195 СК України передбачає, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Звертаючись до суду із цією скаргою, ОСОБА_1 зазначала про те, що ОСОБА_2 має декілька видів доходів: заробітна плата на підприємстві та дохід від зайняття адвокатською діяльністю. Разом з тим, боржник сплачує аліменти лише частково, а саме сплачує аліменти лише із заробітної плати, аліменти від зайняття адвокатською діяльністю за період з 2020-2021 роки скаржниця не отримувала. 
Відмовляючи у задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 , місцевий суд керувався тим, що під час здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 22 січня 2026 року у виконавчому провадженні №49494727, станом на 01 січня 2026 року державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Колісник О.Д. не встановлено, що ОСОБА_2 у період 2020-2021 отримував будь-які інші доходи (заробітки) ніж відображені у ньому. Суд зазначив, що перерахунок проведений згідно з вимогами Сімейного кодексу України, Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, а сума заборгованості зазначена у перерахунку відповідає обставинам щодо сплати аліментів.
Колегія суддів погоджується із такими висновками місцевого суду, з огляду на таке.
Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що рішенням Новомиргородського районного Кіровоградської області від 22 серпня 2024 року у цивільній справі №395/1162/14-ц задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 33 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 серпня 2014 року і до повноліття ОСОБА_2 , яке настане ІНФОРМАЦІЯ_1 .
03 грудня 2015 року на підставі виконавчого листа № 395/1162/14 виданого 26 серпня 2014 року Новомиргородським районним судом Кіровоградської області Кіровським ВДВС Кіровоградського МУЮ було відкрито виконавче провадження (ВП №49494727) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до 02 листопада 2027 року.
Виконавчий лист №395/1162/14 наразі перебуває на виконанні у державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Колісник О.Д.
У вересні 2024 року ОСОБА_2  звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця та просив:
-визнати неправомірними дії державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Колісник О. Д. щодо нарахування заборгованості зі сплати аліментів згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.08.2024 за період часу з травня 2018 року по липень 2024 року, у виконавчому провадженні № 49494727;
-скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.08.2024 за період часу з травня 2018 року по липень 2024 року у виконавчому провадженні № 49494727, складений державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Колісник О. Д.
Ухвалою Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2024 року скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця задоволено.
Визнано неправомірними дії державного виконавця Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Колісник О. Д. щодо нарахування заборгованості зі сплати аліментів згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.08.2024 за період часу з травня 2018 року по липень 2024 року у виконавчому провадженні № 49494727.
Скасовано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, станом на 01.08.2024 за період часу з травня 2018 року по липень 2024 року у виконавчому провадженні № 49494727, складений державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Колісник О. Д.
Ухвала суду мотивована тим, що державним виконавцем не надано до суду належних та допустимих доказів щодо отримання ОСОБА_2 доходу від здійснення адвокатської діяльності, вказані відомості відсутні в матеріалах наданого виконавчого провадження, а тому нарахування вказаної заборгованості від розміру середньомісячної зарплати регіону здійснено безпідставно.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції вважав, що дії державного виконавця були вчинені не у відповідності до законодавчих норм та призвели до порушення прав скаржника і засад виконавчого провадження, згідно якого виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, засад справедливості, неупередженості та об`єктивності, а також співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями.
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 16 січня 2025 року апеляційну скаргу адвоката Яшан Юлії Борисівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , задоволено частково.
Ухвалу Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2024 року в частині задоволених вимог скарги ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій державного виконавця щодо нарахування заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 49494727 згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 серпня 2024 року за період часу з травня 2018 року по січень 2024 року, включно, та про скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01 серпня 2024 року за період часу з травня 2018 року по січень 2024 року, включно, у виконавчому провадженні № 49494727 скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким вказані вимоги залишено без розгляду.
В іншій частині ухвалу суду залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 28 січня 2026 у справі №395/1162/14-ц касаційну скаргу адвоката Яшан Юлії Борисівни як представника ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення.
Ухвалу Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 04 жовтня 2024 року у нескасованій частині і постанову Кропивницького апеляційного суду від 16 січня 2025 року залишено без змін.
У вказаній постанові зроблено висновки про те, що « ОСОБА_2 з 2018 року до липня 2024 року, перебував у трудових відносинах з ДП «Пропан», ТОВ «Хейстек», ТОВ «Енерго-Хаб», ТОВ «Люкспромгаз», ТОВ «Укр Балон Постач», і з його заробітної плати утримувались аліменти. ОСОБА_2 станом на 18 січня 2024 року не перебував на податковому обліку в ГУ ДПС у Кіровоградській області як особа, яка займається адвокатською діяльністю. Встановивши, що ОСОБА_2 до липня 2024 року мав постійне місце роботи і з його заробітку систематично сплачувалися аліменти, сплата яких не врахована при проведенні оспорюваного розрахунку, позивач не надала належних і допустимих доказів отримання ОСОБА_2 доходів від зайняття адвокатською діяльністю, таких відомостей немає і в матеріалах виконавчого провадження, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про невідповідність дій державного виконавця вимогам закону, адже підстав для нарахування заборгованості з аліментів від розміру середньомісячної зарплати регіону не було».
У січні 2026 року ОСОБА_2 звернувся до Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України із заявою та рішеннями суду для здійснення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 49494727.
Державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Колісник О.Д., із врахуванням висновків мотивувальної й резолютивної частини постанови Кропивницького апеляційного суду від 16 січня 2025 року по справі №395/1162/14-ц, у виконавчому провадженні №49494727, та у відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 195 Сімейного кодексу України, проведено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №49494727, за яким, станом на 01 січня 2026 року розмір заборгованості становить 1193,03 грн, про що повідомлено ОСОБА_2 листом відділу від 22.01.2026 за № 5549 із дорученням відповідного розрахунку.
Крім того, 23 січня 2025 року Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області на підставі наказу № 100 призначено та проведено документальну позапланову невиїздну перевірку платника податків-самозайнятої особи ОСОБА_2 . Перевірку проведено за період діяльності з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2021 року з метою контролю за дотриманням вимог законодавства в частині дотримання встановленого порядку взяття на облік (реєстрації) у відповідному контролюючому органі. 
За наслідками вказаної перевірки складено акт № 2298/11-28-24-05/3061204774 від 06 березня 2025 року, яким встановлено, що ОСОБА_2 порушив п. 63.2 ст. 63 Податкового кодексу України та пункт 1.3 розділу I Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 — здійснює адвокатську діяльність на постійній основі та є самозайнятою особою без реєстрації у контролюючому органі як особа яка займається адвокатською діяльністю та здійснює фінансово-господарську операцію за період з 01 січня 2020 року – 31 грудня 2021 року.
25 березня 2025 Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області винесено податкове повідомлення - рішення від №0000/3014/2405, в якому зазначено, що платник податків ОСОБА_2 здійснює адвокатську діяльність на постійній основі та є самозайнятою особою. При цьому, в порушенні вимог п.63.2 ст. 63 Податкового кодексу та пункту 1.3 розділу I Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 про взяття на облік або реєстрацію у контролюючих органах платника податків - самозайнята особа ОСОБА_2 не став на облік у контролюючому органі; та займався фінансово-господарською діяльністю платника податків, при здійсненні якої вчинено ці порушення за період 2020-2021 рік.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що з Акту перевірки Головного управління ДПС у Кіровоградській області № 2298/11-28-24-05/3061204774 від 06 березня 2025 року перевіркою не встановлено фактів отримання ОСОБА_2 будь-якого доходу (заробітку), зокрема за зайняття адвокатською діяльністю.
Колегія суддів зазначає, що висновок акту Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 06 березня 2025 року та повідомлення - рішення від 25 березня 2025 року №0000/3014/2405 ГУ ДПС у Кіровоградській області, не містять інформації про отримання ОСОБА_2 доходів від здійснення адвокатської діяльності у період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2021 року.
Під час здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 21 січня 2026 року державним виконавцем Фортечного відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Колісник О. Д. не встановлено, що ОСОБА_2 у період 2020-2021 отримував будь-які інші доходи (заробітки) ніж відображені у ньому.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.
Відповідно до статей 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Верховний Суд неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). 
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.
Стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач.
До предмета доказування належить сукупність юридичних фактів матеріально-правового характеру, з якими закон пов`язує виникнення, зміну й припинення правовідносин між сторонами та на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Таким чином, у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.
Однак ОСОБА_1 не надала доказів та не довела наявності у боржника доходів від зайняття ним адвокатською діяльністю у період з 01 січня 2020 року по 31 грудня 2021 року. Не подавала до суду відповідних клопотань про витребування доказів для з`ясування зазначених нею у скарзі обставин.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що перерахунок заборгованості зі сплати аліментів проведений згідно з вимогами Сімейного кодексу України, Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, а сума заборгованості зазначена у перерахунку відповідає обставинам щодо сплати аліментів.
Доводи апелянта є аналогічними тим доводами, які були викладені в скарзі та перевірялися судом першої інстанції під час розгляду справи, однак висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування ухвали суду.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 18 березня 2026 року постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, внаслідок чого підстав для її скасування, з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не встановлено.
З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Яшан Юлія Борисівна, залишити без задоволення.
Ухвалу Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 18 березня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 08.06.2026.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко