Справа № 752/24399/25 
Провадження № 2-о/752/70/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И
01 червня 2026 року  Голосіївський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді -   Машкевич К.В.
за участю секретаря-   Касаткіної А.В.
заявника-     ОСОБА_1 
представника заявника-   ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Голосіївська районна в м.Києві державна адміністрація про встановлення факту, що має юридичне значення, суд
В С Т А Н О В И В:
Заявник звернулася до суду і просить встановити факт спільного проживання з батьком ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 з 2003 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Посилається в заяві на те, що її батьки проживали за адресою: АДРЕСА_2 .
Мати померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а батько прийняв спадщину після її смерті внаслідок спільного проживання з нею.
Залишившись один, батько не міг обслуговувати себе та потребував постійного догляду, вона забрала його в м.Київ, де він проживав разом з нею по АДРЕСА_3 , в якій він також успадкував частку після смерті дружини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер вдома в м.Києві.
Після його смерті вона фактично прийняла спадщину внаслідок спільного проживання з ним.
В серпні 2025 року вона звернулася до приватного нотаріуса Київського мыського нотаріального округу Біловола С.М. з заявою про прийняття спадщини, яким була заведена спадкова справа.
Постановою приватного нотаріуса від 26 вересня 2025 року їй було відмовлено в видачі свідцоцтва про право на спадщину, оскільки не надано доказів її постійного проживання із спадкодавцем.
З урахуванням цього, просить задовольнити заяву.
Заява була зареєстрована судом 07 жовтня 2025 року і відповідно до статті 33 ЦПК України був визначений склад суду.
Ухвалою від 14 жовтня 2025 року в справі було відкрито провадження. 
Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження в справі, заінтересованій особі додатково копію заяви з додатками.
Заявник та представник заявника в судовому засіданні заяву підтримали.
Преставник заінтересованої особи в судовн засідання не з`явивися, про час розгляду справи повідомлений належним чином.
Виходячи з цього, на підставі частини 1 статті 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності.
Заслухавши заявника та його представника, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення заяви, виходячи з наступного.
Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно з частиною 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. 
В  пункті 7 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. 
Факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів за наявності певних умов, а саме, якщо: 
1) згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;
2) чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;
3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; 
4)встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. 
Судом встановлено, що заявник народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Відповідно до Свідоцтва про парво власності на житло від 05 лютого 1997 року заявник та її мати отримали у власність у порядку приватизації по частині квартири АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати заявника ОСОБА_4 , про що Красноріченською селищною радою Кремінського р-ну Ліганської обл.. вуло видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Києві помер батько заявника ОСОБА_3 , про що відділом реєстрації смерті в м.Києві було видано сідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 . 
Відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м.Києва заявник зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 .
07 серпня 2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Біловолом С.М. була заведена спадкова справа після смерті батька заявника ОСОБА_3 .
Постановою приватного нотаріуса від 26 вересня 2025 року заявнику було відмовлено в видачі свідцоцтва про право на спадщину, оскільки не надано доказів її постійного проживання із спадкодавцем.
( а.с. 4 - 12; 14 - 15 )
Заявник зазначила, що батько постійно проживав з нею після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_2 за її місцем проживання в квартирі АДРЕСА_1 , отримував пенсію, однак документи в електронній базі Пенсійного фонду не збереглися.
Проживання батька заявника в квартирі за її місцем реєстрації та проживання підтверджуються Актом від 20 серпня 2003 року, затвердженого начальником ЖЕК.
( а.с. 13 )
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердила постійне проживання померлого батька заявника разом з нею з 2003 року після смерті дружини, з якою він проживав у Луганській обл., лікувався в м.Києві та отримував пенсію.
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. 
Згідно із статтею 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.  
Відповідно до підпунктів 4.12, 4.16, 4.19 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальний дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.
Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. 
За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
За змістом статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до частини 1 статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Статтею 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявності фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрації місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Такий правовий висновок щодо застосування частини 3 статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15, від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19.
Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 26 лютого 2025 року в справі № 496/476/22 положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Державна реєстрація спадкоємця сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації.
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини 3 статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 04 листопада 2024 року в справі № 504/3606/14-ц.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення заяви.
Відповідно до частини 7 статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення по справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
Керуючись статтями 15, 16, 1216, 1218, 1222,1223, 1258, 1259, 1261, 1268, 1296, 1297 ЦК України, статтями 2, 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 263 - 266, 268, 273, 293, 315 ЦПК України, суд 
В И Р І Ш И В:
Заяву задовольнити.
Встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійного проживання ОСОБА_1 із спадкоємцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_4 . 
Заявник:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_5 . РНОКПП: НОМЕР_4 . 
Заінтересована особа: Голосіївська районна в м.Києві державна адміністрація, адреса: 03039 м. Київ, просп. Голосіївський, 42, ЄДРПОУ: 37308812.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 

Суддя К.В. Машкевич