ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018, тел./факс (0432)55-80-00, (0432)55-80-06 E-mail: inbox@vn.arbitr.gov.ua 
___________________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" травня 2026 р. Cправа № 902/144/26  

Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни, за участю секретаря судового засідання Андрущенко Галини, за відсутності сторін, 
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля", 23700, Вінницька обл., Гайсинський р-н, місто Гайсин, вулиця Заводська, будинок 150, ідентифікаційний код юридичної особи 34009446
до відповідача-1 Немирівської міської ради, 22800, Вінницька обл., Вінницький р-н, місто Немирів, вулиця Cоборна, будинок 26, ідентифікаційний код юридичної особи 03772619
до відповідача-2 Фермерського господарства "Агромрія-А", 22832, Вінницька обл., Вінницький р-н, село Бондурівка, вулиця Гагаріна, будинок 1-Е, ідентифікаційний код юридичної особи 44450498
про визнання частково недійсним договору оренди землі, витребування земельної ділянки із користування на праві оренди 

В С Т А Н О В И В:
До Господарського суду Вінницької області 04.02.2026 року надійшла позовна заява №161 від 30.01.2026 (вх. № 160/26 від 04.02.2026) Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" до Немирівської міської ради та до Фермерського господарства "Агромрія-А" про визнання частково недійсним першого речення пункту 8 договору оренди землі від 14.04.2018, укладеного між Бондурівською сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля", об`єктом за яким є земельна ділянка з кадастровим номером 0523080600:02:001:0087, площею 3,3643 га у наступній частині: "на строк 7 (сім) років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни" та про витребування земельної ділянки з кадастровим номером 0523080600:02:001:0087, площею 3,3643 га із користування на праві оренди у Фермерського господарства "Агромрія-А" (код ЄДРПОУ 44450498) у користування на праві оренди Товариству з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" (код ЄДРПОУ 34009446).
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2026 справу розподілено судді Шамшуріній М.В.
Ухвалою від 09.02.2026 судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №902/144/26, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 10 березня 2026 року об 11:00 год.
20.02.2026 до суду від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву № б/н від 20.02.2026 (вх. № 01-30/1758/26 від 20.02.2026) у якому останній заперечив щодо заявлених позовних вимог з підстав зазначених у відзиві, у задоволенні позову просив відмовити.
23.02.2026 до суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву № б/н від 23.02.2026 (вх. № 01-30/1845/26 від 23.02.2026) у якому останній заперечив щодо заявлених позовних вимог з підстав зазначених у відзиві, у задоволенні позову просив відмовити.
24.02.2026 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-1 № б/н від 24.03.2026 (вх. № 01-30/1901/26 від 24.02.2026).
27.02.2026 до суду від відповідача-1 надійшли заперечення на відповідь на відзив № б/н від 27.02.2026 (вх. № 01-30/2039/26 від 27.02.2026).
Ухвалою від 10.03.2026 року закрито підготовче провадження у справі № 902/144/26 та призначено справу № 902/144/26 до судового розгляду по суті у судовому засіданні 02.04.2026 року об 11:00 год.
20.03.2026 від представника позивача надійшла заява (вх.№ 01-30/2835/26 від 20.03.2026) про стягнення витрат на правничу допомогу.
За наслідком судового засідання 02.04.2026 судом постановлено ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи № 902/144/26 по суті до 12:00 год. 30.04.2026, яку занесено до протоколу судового засідання.
02.04.2026 від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі № б/н від 02.04.2026 (вх.№ 01-30/3270/26 від 02.04.2026).
16.04.2026 від представника відповідача-2 надійшла заява № б/н від 16.04.2026 (вх.№ 01-30/3738/26 від 16.04.2026) з додатками на виконання вимог суду.
28.04.2026 від представника позивача надійшла заява-промова у судових дебатах № б/н від 28.04.2026 (вх.№ 01-30/4163/26 від 28.04.2026).
У судовому засіданні 30.04.2026 судом постановлено ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи № 902/144/26 по суті до 15:00 год. 19.05.2026, яку занесено до протоколу судового засідання.
За результатами розгляду справи по суті у судовому засіданні 19.05.2026 року суд оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення у справі № 902/144/26 та відповідно до статті 219 ГПК України повідомив про відкладення ухвалення та проголошення вступної та резолютивної частин рішення на 28 травня 2026 року о 12:40 год.
На оголошення вступної та резолютивної частин рішення учасники справи не з`явилися, у зв`язку з чим вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без його проголошення.

Суть спору:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" звернулось до Господарського суду Вінницької області із позовом до Немирівської міської ради та до Фермерського господарства "Агромрія-А" про визнання частково недійсним першого речення пункту 8 договору оренди землі від 14.04.2018, укладеного між Бондурівською сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля", об`єктом за яким є земельна ділянка з кадастровим номером 0523080600:02:001:0087, площею 3,3643 га у наступній частині: "на строк 7 (сім) років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни" та про витребування земельної ділянки з кадастровим номером 0523080600:02:001:0087, площею 3,3643 га із користування на праві оренди у Фермерського господарства "Агромрія-А" (код ЄДРПОУ 44450498) у користування на праві оренди Товариству з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" (код ЄДРПОУ 34009446).
На обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 14.04.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" та Бондурівською сільською радою було укладено договір оренди землі, згідно якого позивачу в оренду була надана неуспадкована земельна ділянка сільськогосподарського призначення, площею 3,3643 га, з кадастровим номером 0523080600:02:001:0087, яка розташована на території Бондурівської сільської ради Немирівського району Вінницької області.
Позивач зауважив, що у першому реченні пункту 8 договору оренди від 14.04.2018 визначено, що договір укладається на строк 7 (сім) років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни або до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на таку земельну ділянку, або до набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою, відповідно до ч. 5 та ч. 6 та ст.19 Закону України "Про оренду землі", але в будь-якому випадку діє до закінчення збирання врожаю орендарем.
Позивач стверджує, що 04.09.2018 державним реєстратором було зареєстровано право оренди на земельну ділянку за позивачем на підставі договору оренди від 14.08.2018, проте Немирівською міською радою рішенням 63 сесії 8 скликання від 17.04.2025 № 3067 передано спірну земельну ділянку в оренду Фермерському господарству "Агромрія-А" та у свою чергу державним реєстратором 24.04.2025 зареєстровано право оренди за відповідачем-2 на підставі договору оренди землі від 24.04.2025 року.
Позивач зазначив про звернення у липні 2025 року до Господарського суду Вінницької області для захисту порушеного на переконання позивача переважного права на поновлення договору оренди від 14.04.2018 з позовними вимогами про визнання додаткової угоди до договору оренди від 14.04.2018 укладеною у відповідній редакції та визнання відсутності права оренди на земельну ділянку за відповідачем - 2. 
За твердженням позивача, Господарським судом Вінницької області рішенням від 20.10.2025 у справі 902/1008/25 відмовлено в задоволенні позову та підставою для відмови у задоволенні позову стало те, що позивач невірно обрав спосіб захисту свого права.
Позивач стверджує, що судовим рішенням від 20.10.2025 встановлено, що об`єктом договору оренди від 14.04.2018 є земельна ділянка, яка належить до неуспадкованих, а такий договір є чинним та діє до дня державної реєстрації права власності на земельну ділянку за спадкоємцем або набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою. 
Орендна плата після закінчення семирічного строку користування земельною ділянкою за твердженням позивача продовжує сплачуватись ТОВ "ПК "Зоря Поділля"; спір між сторонами виник з підстав фактичного вибуття у позивача орендованого майна та за фактом передачі його в оренду відповідачу - 2 (ФГ "Агромрія - А").
Позивач з посиланням на положення статті 19 Закону України "Про оренду землі" (у редакції на момент укладення договору оренди землі) зазначив, що строк дії договору оренди від 14.04.2018 визначено в законодавстві та діє до дня державної реєстрації права власності на земельну ділянку за спадкоємцем або набранням законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою.
З урахуванням наведеного, з огляду на вимоги статей 202, 203, 215, 217 ЦК України позивач зауважив, що перше речення пункту 8 договору оренди від 14.08.2018 обмежує строк дії цього договору та призводить до порушення права позивача на користування земельною ділянкою, у частині встановлення семирічного строку його дії не відповідає вимогам законодавства, що на переконання позивача є підставою для визнання його недійсним у цій частині.
Відповідач-1 у відзиві зазначив, що між Бондурівською сільською радою як орендодавцем та ТОВ "ПК "Зоря Поділля" орендарем було укладено договір оренди землі від 14 квітня 2018 року та право оренди на земельну ділянку (кадастровий номер 0523080600:02:001:0087) 10.09.2018 року було зареєстровано за позивачем.
Відповідач-1 зауважив, що відповідно до Перспективного плану формування територій громад Вінницької області, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України №512-р від 06.05.2020 року Бондурівська сільська рада увійшла до складу Немирівської міської територіальної громади та після реформування адміністративно-територіального устрою України в 2020 році, земельна ділянка знаходиться у межах Немирівської міської територіальної громади (за межами с. Бондурівка) Вінницького району Вінницької області.
Відповідач-1 зазначив, що строк дії договору оренди землі від 14 квітня 2018 року закінчився 14.04.2025 року. З метою поновлення дії договору оренди землі позивач, ТОВ "ПК "Зоря Поділля" звернувся до Немирівської міської ради із відповідним клопотанням від 06.03.2025 року №412. При цьому, у клопотанні визнає, що цей договір укладено на 7 років та просить поновити його на такий самий строк. До клопотання додано копію договору оренди від 14.04.2018 року, проект додаткової угоди про поновлення договору оренди, витяг із технічної документації з НГО земельної ділянки, витяг із Державного земельного кадастру.
Відповідач-1 стверджує про включення до порядку денного 63 сесії 8 скликання Немирівської міської ради, призначеної на 17 квітня 2025 року питання "Про відмову у поновленні договору оренди землі від 14.04.2018 року". Однак, як зазначено відповідачем-1 у день проведення сесії від позивача до Немирівської міської ради надійшло клопотання від 17 квітня 2025 року №621, яким він просив не виносити на розгляд 63 сесії 8 скликання Немирівської міської ради призначеної 17 квітня 2025 року на 10.00 годину подані ним клопотання. На цій же сесії Немирівська міська рада прийняла рішення № 3067 "Про надання в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, власники яких померли ФГ "Агромрія-А", пунктом 3 якого вирішено припинити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно дію договорів оренди на земельні ділянки укладені з ТОВ "ПК "Зоря Поділля" у зв`язку із закінчення строку, на який їх було укладено.
На переконання відповідача-1 відсутність чітко визначеного строку дії договору та лише наявність формулювання: "до дня державної реєстрації права власності на земельну ділянку", не відповідає вимогам Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 р. № 1141.
Відповідач-1 зазначив, що максимальний строк оренди визначений ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду землі" та ч. 4 ст. 93 Земельного кодексу України, а саме: строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. 
З посиланням на положення статті 93 Земельного кодексу України, статті 19 Закону України "Про оренду землі" відповідач-1 зауважив, що строк дії договору оренди неуспадкованої земельної ділянки визначається з урахуванням положень вказаних законодавчих актів, зокрема, щодо мінімального та максимального строку, на який договір може бути укладений, однак із обов`язковим застосуванням в подальшому "скасувальної умови (обставини)", пов`язаної з днем державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку або до набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою.
Відповідач-1 зазначив, що 14.04.2018 року уклавши договір оренди землі, сторони дійшли згоди щодо всіх істотних його умов, зокрема щодо об`єкту оренди, строку його дії (7 років), розміру орендної плати та строків її сплати, зміни умов договору і припинення його дії та інших умов, визначених договором. Разом з тим, позивач просить визнати частково недійсним лише перше речення пункту 8 вищевказаного договору, при цьому розпорядчий документ, на підставі якого він укладався (рішення Бондурівської сільської ради) та яким визначався строк дії договорів оренди залишається незмінним і становить 7 років. З огляду на це виникає невизначеність, оскільки положення, викладені у рішенні, що стало підставою для виникнення взаємних прав та обов`язків сторін, суперечитимуть положенням, викладеним у договорі.
Окрім того, позивач зауважив, що в межах 7-річного строку дії договору оренди землі, тобто з 14.04.2018 року (початку строку дії договору) до 14.04.2025 року (закінчення строку дії договору), позивач не звертався до Немирівської міської ради із клопотаннями щодо приведення договору у відповідність із вимогами ч. 6 ст. 19 Закону України "Про оренду землі" та не намагався узгодити іншу істотну умову договору щодо строку його дії із орендодавцем.
З урахуванням наведеного у задоволенні позову відповідач-1 просив відмовити. 
Відповідач-2 у відзиві зазначив, що відповідно до рішення 63 сесії 8 скликання №3067 від 17.04.2025 Немирівської міської ради ФГ "Агромрія-А" були надані в оренду земельні ділянки терміном на 25 років, серед яких є земельна ділянка з кадастровим номером 0523080600:02:001:0087, площею 3,3643 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населеного пункту с. Бондурівка, Немирівської ОТГ, Вінницької області, на яку позивач бажає визнати додаткову угоду до договору оренди землі укладеною.
Відповідач-2 зазначив, що ФГ "Агромрія-А" є добросовісним набувачем та орендарем земельної ділянки. У відповідності до вимог земельного законодавства відповідачем-2 було зареєстроване право оренди в реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка була надана самим позивачем в додатках до позовної заяви.
Щодо доводів позивача про порушення Немирівською міською радою процедури поновлення договору оренди відповідно до вимог ЗУ "Про оренду землі" ФГ "Агромрія-А" зауважено, що відповідно до вимог частини 6 ст. 19 Закону України "Про оренду землі" особа, яка управляє спадщиною, у складі якої є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, що не перебуває в оренді, має право передати таку земельну ділянку в оренду на строк, передбачений цією статтею, без права на поновлення договору оренди землі. З посиланням на практику Верховного Суду відповідач-2 зауважив, що на його переконання Немирівська міська рада діяла відповідно до вимог законодавства прийнявши рішення щодо припинення договору оренди землі з позивачем та надання земельної ділянки в оренду ФГ "Агромрія-А".
Також відповідач-2 зазначив, що у випадку заперечення орендодавця щодо подальших орендних відносин із орендарем переважне право на укладення договору оренди землі припиняється, оскільки переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може мати пріоритету над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі.
Ураховуючи недосягнення згоди сторін щодо поновлення договору оренди землі, відмову у поновленні договору оренди у встановлений законодавством строк відповідно до приписів законодавства, приймаючи до уваги відсутність волевиявлення орендодавця на продовження договірних відносин та реалізацію його права як управителя спадщини не продовжувати дію договору оренди землі відповідно до вимог частини 6 ст.19 Закону України "Про оренду землі", на переконання відповідача-2 дії Немирівської міської ради є обґрунтованими і правомірними, а тому у задоволенні позову відповідач-2 просив відмовити у повному обсязі.
Позивач у відповіді на відзив щодо твердження представника відповідача - 1 про те, що "відсутність чітко визначеного строку дії договору, а лише наявність формулювання: "до дня державної реєстрації права власності на земельну ділянку", не відповідає вимогам Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 р. № 1141" зазначив, що ТОВ "ПК "Зоря Поділля" листом від 28.10.2025 №1689 зверталося до Міністерства юстиції України з приводу отримання роз`яснення з наступного питання: який строк зазначати державному реєстратору в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно при здійсненні державної реєстрації прав оренди, яке виникло на підставі договорів оренди землі, укладених у період з 19.10.2016 по 15.01.2021 на неуспадковані земельні ділянки, якщо в таких договорах зазначено, що вони діють до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на таку земельну ділянку або до набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою.
Міністерство юстиції України у листі від 25.11.2025 №170239/188344-3325/19.1.3. надало роз`яснення позивачу з порушеного питання. Мін`юст зазначив, що "частиною шостою статті 19 Закону України "Про оренду землі" в редакції, що діяла в період з 19.10.2016 до 15.01.2021, було визначено, що особа, яка управляє спадщиною, у складі якої є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, що не перебуває в оренді, має право передати таку ділянку в оренду на строк до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на таку земельну ділянку або до набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою, про що обов`язково зазначається у договорі оренди земельної ділянки.
Позивач зазначив, що правова конструкція частини шостої статті 19 Закону України "Про оренду землі" в редакції, що діяла в період з 19.10.2016 до 15.01.2021, фактично ототожнювала поняття строку і терміну; поля державного реєстру прав про інше речове право вимагають внесення інформації саме про строк дії договору; внесення державним реєстратором в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно строку права оренди, яке виникло на підставі договорів оренди землі, укладених у період з 19.10.2016 по 15.01.2021 на неуспадковані земельні ділянки, який визначений у законодавстві, не є порушенням.
Також позивач зауважив, що чинне законодавство дозволяє передавати в оренду неуспадковані земельні ділянки лише ті, які не перебувають в оренді. Натомість, земельна ділянка, яка є предметом оспорюваного договору оренди землі від 14.04.2018 в частині визначення строку його дії, була обтяжена, на момент її передачі в оренду відповідачу - 2, правом оренди, яке належить позивачу. Немирівська міська рада була позбавлена права передавати в оренду відповідачу - 2 неуспадковану земельну ділянку, яка є предметом оспорюваного договору оренди землі від 14.04.2018 в частині визначення строку його дії, оскільки вона обтяжена правом оренди, яке належить позивачу. Тому така ділянка підлягає витребуванню з користування на праві оренди відповідача - 2 на користь позивача. Перше речення пункту 8 договору оренди землі від 14.08.2018, яке фактично обмежує строк його дії, на переконання позивача призводить до порушення права позивача на користування земельною ділянкою. Таким чином, підстава для недійсності оспорюваного договору оренди землі від 14.04.2018 в частині визначення строку його дії існувала на момент його укладення, а тому подальше внесення змін в законодавство в частині визначення строку дії договорів оренди землі на неуспадковані земельні ділянки не вплинуло на підставу його недійсності, яка існувала на момент його укладення.
Також позивач зауважив, що оскільки, рішення 14 сесії 7 скликання Бондурівської сільської ради Немирівського району Вінницької області від 13.04.2018 є актом індивідуальної дії та вичерпало свою дію після його реалізації, тому його скасування не є ефективним способом захисту порушених прав позивача.
Щодо твердження відповідача - 1 про звернення ТОВ "ПК "Зоря Поділля" з метою поновлення дії договору оренди землі до Немирівської міської ради із клопотанням від 06.03.2025 року №417 та щодо того, що у клопотанні позивач визнає, що цей договір укладено на 7 років та просить поновити його на такий самий строк позивач зазначив, що представник відповідача-1 визнає ту обставину, що у подальшому від позивача надійшло клопотання від 17.04.2025 №621, яким він просив не виносити на розгляд 63 сесії 8 скликання Немирівської міської ради призначеної 17.04.2025 квітня 2025 року на 10.00 годину подані ним клопотання про поновлення договорів оренди землі. Копію клопотання від 17.04.2025 №621 представник Немирівської міської ради додав до відзиву на позов. Таким чином, відкликане звернення позивача щодо розгляду заяви про поновлення договору оренди землі від 14.04.2018, не створило юридичних наслідків.
Відповідач-1 у запереченнях на відповідь на відзив зазначив, що норми ч. 6 ст. 19 Закону України "Про оренду землі" не звільняють сторони від обов`язку визначити конкретний строк договору у межах мінімального та максимального строків, установлених законом; поля Державного реєстру прав про інше речове право вимагають внесення інформації саме про строк дії договору, про що Міністерством юстиції України зроблено відповідний висновок у роз`ясненнях від 25.11.2025 року та зазначення строку дії договору оренди землі є безумовною умовою, як із точки зору орендних відносин, так і з точки зору реєстраційних дій при реєстрації речового права.
Щодо твердження про наявність підстав недійсності на момент укладення договору відповідач-1 зазначив, що позивач самостійно зазначає, що недійсність має існувати на момент укладення договору. Разом з тим, на момент укладення договору 14.04.2018: закон прямо передбачав можливість передачі неуспадкованих ділянок до моменту оформлення права власності; рішення 14 сесії 7 скликання Бондурівської сільської ради визначало строк 7 років; сторони добровільно погодили умови договору, а відтак на переконання відповідача-1 відсутні передбачені ст. 203, 215 ЦК України підстави для визнання правочину недійсним.
Щодо рішення 14 сесії 7 скликання Бондурівської сільської ради відповідач зазначив, що вказане рішення стало підставою укладення договору та визначало строк його дії, визнання недійсним лише частини договору без оцінки законності акта, на підставі якого він укладений, призведе до правової невизначеності, розбалансування договірної конструкції та фактичної зміни змісту правочину судом.
З урахуванням наведеного, у задоволенні позову відповідач-1 просив відмовити.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
13.04.2018 року Бондурівською сільською радою Немирівського району Вінницької області на 14 сесії 7 скликання за наслідками розгляду клопотання ТОВ "ПК Зоря Поділля" щодо передачі в оренду не успадкованих земельних часток (паїв) ухвалено рішення про передачу в оренду ТОВ "ПК Зоря Поділля" не успадковані земельні частки (паї), земельні ділянки строком на 7 років згідно зі списком (т. 1. а.с. 9-10).
14.04.2018 року між орендодавцем Бондурівською сільською радою та орендарем Товариством з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" укладено договір оренди землі, згідно пункту 1 якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, на підставі рішення 14 сесії 7 скликання від 13 квітня 2018 року, розташовану на території Бондурівської сільської ради Немирівського району Вінницької області (т. а.с. 12-13).
За змістом пункту 2 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 3,3643 га, із числа неуспадкованих земельних ділянок. Номер земельної ділянки згідно проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) - 434.
Згідно пунктів 3, 4 договору на земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна, а також інші об`єкти інфраструктури. Земельна ділянка передається в оренду без будівель і споруд та інших об`єктів.
Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 73 584,59 грн (пункт 5 договору).
Відповідно до пункту 6 договору земельна ділянка, яка передається в оренду, не має недоліків, що можуть перешкоджати її ефективному використанню. Код №0523080600:02:001:0087.
У пункті 7 договору визначено інші особливості об`єкта оренди, що можуть вплинути на орендні відносини та зазначено, що відповідно до ст. 1283 та 1285 Цивільного кодексу України в зв`язку з відсутністю спадкоємців та або виконавця заповіту управління спадковим майном, до складу якого входить земельна ділянка, здійснює Бондурівська сільська рада. Відповідно до ч. 5 ст. 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцем земельної ділянки, що входить до складу спадщини, в зв`язку з відсутністю спадкоємців є Бондурівська сільська рада.
Положеннями пункту 8 договору сторони погодили, що договір укладається на строк 7 (сім) років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни або до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на таку земельну ділянку, або до набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою, відповідно до ч. 5 та ч. 6 та ст. 19 Закону України "Про оренду землі", але в будь-якому випадку діє до закінчення збирання врожаю орендарем. Після закінчення строку цього договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії цього договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. 
В разі набуття права власності спадкоємцем або до набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою, особа до якої перейшли права на земельну ділянку, на протязі 30 днів повинна повідомити про перехід такого права орендаря.
Пунктом 9 договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 8830,15 грн за 1 рік. 
Відповідно до пунктів 14, 15 договору земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код цільового призначення - 01.01).
Пунктом 17 договору передбачено, що укладання договору оренди земельної ділянки здійснюється без розроблення проекту її відведення.
Згідно пункту 32 договору зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.
Положеннями пункту 33 договору сторонами погоджено, що дія договору припиняється у разі:
- державної реєстрації права власності спадкоємця на таку земельну ділянку;
- набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою;
- закінчення строку, на який його було укладено;
- придбання орендарем земельної ділянки у власність;
- викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом.
Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.
Пунктом 43 договору визначено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та державної реєстрації права оренди. 
Договір підписано та скріплено печатками сторін.
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 10.09.2018 № 137124571 за Товариством з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" 04.09.2018 року зареєстровано речове право – право оренди земельної ділянки площею 3,3642 га за договором оренди землі від 14.04.2018 року зі строком дії до 14.04.2025 (т.1. а.с. 14). 
Листом № 0-2-0.6-3621/2-25 від 27.06.2025 Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області надано інформацію про те, що згідно технічної документації по передачі земельних ділянок (паїв) на території Бондурівської сільської ради Немирівського району Вінницької області та даних Державного земельного кадастру земельній ділянці № 434 площею 3,3643 га визначено кадастровий номер 0523080600:02:001:0087 (т. 1 а.с. 11). 
Із матеріалів справи вбачається, що 10 березня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" звернулось до Виконавчого комітету Немирівської міської ради із клопотанням № 412 від 06.03.2025 у якому повідомило про укладення 14.04.2018 року між ТОВ "ПК "Зоря Поділля" і Бондурівською сільською радою договору оренди землі, строком на 7 років, на земельну ділянку із числа неуспадкованих земельних ділянок загальною площею 3,3643 га, кадастровий номер 0523080600:02:001:0087, що знаходиться на території Немирівської міської ради, Вінницького району, Вінницької області (за межами села Бондурівка) (т. 1 а.с. 90, 91).
У вказаному клопотанні товариство просило поновити договір оренди від 14.04.2018 року на земельну ділянку площею 3,3643 га з кадастровим номером 0523080600:02:001:0087 на строк 7 років, шляхом укладення відповідної додаткової угоди. 
До клопотання № 412 від 06.03.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" було долучено копію договору оренди від 14.04.2018 р.; проект додаткової угоди про поновлення договору оренди; витяг із технічної документації з НГО земельної ділянки; витяг із Державного земельного кадастру.
17.04.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" звернулось до Немирівської міської ради із клопотанням № 621 від 17.04.2025 за змістом якого товариство просило, зокрема, подане до Немирівської міської ради клопотання № 412 від 06.03.2025 не виносити на розгляд 63 сесії 8 скликання Немирівської міської ради призначеної 17.04.2025 на 10:00 год. (т. 1 а.с. 92).
17.04.2025 року Немирівською міською радою на 63 сесії 8 скликання ухвалено рішення №3067 «Про надання в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, власники яких померли ФГ "Агромрія-А", згідно пункту 1 якого надано в оренду ФГ "Агромрія-А" земельні ділянки сільськогосподарського призначення, власники яких померли, які розташовані за межами населених пунктів на території Немирівської міської територіальної громади Вінницького району Вінницької області, загальною площею 81,0645 га, «вид цільового призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (код виду цільового призначення 01.01), терміном на 25 (двадцять п`ять) років, або до моменту державної реєстрації прав власності спадкоємцями на такі земельні ділянки, згідно додатку 1 (додається), з орендною платою у розмірі 7500,00 грн. за 1 (один) га (т. 1. а.с. 15-16). 
24 квітня 2025 року між Немирівською міською радою як орендодавцем та Фермерським господарством "Агромрія-А" як орендарем укладено договір оренди землі (т. 1 а.с. 61 – 62 зворот). 
За умовами пункту 1 договору орендодавець відповідно до рішення 63 сесії Немирівської міської ради 8 скликання від 17.04.2025 року № 3067 «Про надання в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, власники яких померли ФГ "Агромрія-А" надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, з кадастровим номером 0523080600:02:001:0087, яка розташована на території Немирівської міської територіальної громади (за межами населеного пункту с. Бондурівка), Вінницького району, Вінницької області.
Згідно з пунктом 2 договору в оренду передається земельна ділянка сільськогосподарського призначення (земельна частка (пай) власник, якої помер(ла), площею 3,3643 га, у тому числі 3,3643 га ріллі.
Пунктом 8 договору сторони погодили, що договір укладено на 25 (двадцять п`ять) років та/або до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на таку земельну ділянку, без права на поновлення договору оренди землі. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності. У разі якщо договір оренди невитребуваної (нерозподіленої) земельної ділянки, переданої в оренду в порядку, визначеному цією статтею, закінчився у зв`язку з набуттям права власності на неї до збирання врожаю, посіяного орендарем на земельній ділянці, орендар має право на збирання такого врожаю. Власник земельної ділянки має право на відшкодування збитків, пов`язаних із тимчасовим зайняттям земельної ділянки колишнім орендарем, у розмірі пропорційно до орендної плати з дня припинення договору до дня збирання врожаю.
Відповідно до пункту 15 договору земельна ділянка передається в оренду для вирощування сільськогосподарської продукції.
За умовами пункту 16 договору цільове призначення земельної ділянки - 01. землі сільськогосподарського призначення; 01.01. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Згідно з Інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 461412531 від 23.01.2026 до Державного реєстру речових прав щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0523080600:02:001:0087, площею 3,3643 га внесено запис про інше речове право – право оренди земельної ділянки (номер запису про інше речове право 59666545) на підставі договору оренди землі від 24.04.2025 строком на 25 р.; орендодавець – Немирівська міська рада, орендар - Фермерське господарство "Агромрія-А" (т. 1 а.с. 17).
Як убачається із матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" зверталось до Господарського суду Вінницької області із позовом до Немирівської міської ради та до Фермерського господарства "Агромрія-А" про визнання додаткової угоди до договору оренди землі від 14.04.2018 року укладеною, у редакції позивача та визнання відсутнім права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0523080600:02:001:0087, площею 3,3643 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населеного пункту с. Бондурівка, Немирівської ОТГ, Вінницької області.
20.10.2025 Господарським судом Вінницької області ухвалено рішення у справі № 902/1008/25, яким відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" (вул. Заводська, буд. 150, м. Гайсин, Гайсинський район, Вінницька область, 23700, код - 34009446) до Немирівської міської ради (вул. Соборна, буд. 26, м. Немирів, Вінницька область, 22800, код - 03772619) та Фермерського господарства "Агромрія-А" (вул. Гагаріна, буд. 1-Е, с. Бондурівка, Вінницький район, Вінницька область, 22832, код - 44450498) про визнання додаткової угоди до договору оренди землі від 14.04.2018 року укладеною, у редакції наданій позивачем, та визнання відсутнім права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0523080600:02:001:0087, площею 3,3643 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населеного пункту с. Бондурівка, Немирівської ОТГ, Вінницької області (т. 1 а.с. 46-46 зворот). Вказане рішення суду набрало законної сили 18.11.2025 року.
У додаткових поясненнях від 02.04.2026 позивачем зазначено, що товариство зібрало урожай цукрових буряків у листопаді 2025 року, які вирощувалися на земельній ділянці. Після збору врожаю земельна ділянка вибула із фактичного володіння позивача та не перебуває в його користуванні, що підтверджується скріншотом з електронної карти агрономічного поля №11, яке розташоване на території Немирівської міської територіальної громади (за межами с. Бондурівка) Гайсинського району Вінницької області, за змістом якого земельна ділянка №434 з кадастровим номером 0523080600:02:001:0087 знаходиться за межами агрономічного поля №11 та не перебуває в користуванні позивача (т. 1 а.с. 131 зворот - 133).
Згідно наданої Фермерським господарством "Агромрія-А" довідки № 16/04/2026 від 16.04.2026 Фермерське господарство "Агромрія-А" (код ЄДРПОУ 44450498) станом на 16 квітня 2026 року фактично обробляє земельну ділянку з кадастровим номером 0523080600:02:001:0087, яка розташована на території Немирівської ОТГ; на зазначеній земельній ділянці господарством проведено сільськогосподарські роботи (здійснено посів сільськогосподарської культури - соняшника); обробіток земельної ділянки та посів виконані власними силами відповідно до виробничо-діяльності господарства (т. 1 а.с. 138). 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про таке.
Предметом розгляду у справі є матеріально-правові вимоги позивача до відповідачів про визнання частково недійсним першого речення пункту 8 договору оренди землі від 14.04.2018, укладеного між Бондурівською сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля", об`єктом за яким є земельна ділянка з кадастровим номером 0523080600:02:001:0087, площею 3,3643 га у наступній частині: "на строк 7 (сім) років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни" та про витребування земельної ділянки з кадастровим номером 0523080600:02:001:0087, площею 3,3643 га із користування на праві оренди у Фермерського господарства "Агромрія-А" у користування на праві оренди Товариству з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля".
Відповідно до статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин.
Частиною 4 статті 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, що склалися між сторонами суд враховує таке.
За змістом позову, позивач просить визнати частково недійсним пункт 8 договору оренди землі від 14.04.2018 року в частині "на строк 7 (сім) років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни".
Позивач з посиланням на положення статті 19 Закону України "Про оренду землі" (у редакції на момент укладення договору оренди землі) зазначив, що строк дії договору оренди від 14.04.2018 визначено в законодавстві та діє до дня державної реєстрації права власності на земельну ділянку за спадкоємцем або набранням законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою.
За позицією позивача перше речення пункту 8 договору оренди від 14.08.2018 у частині встановлення семирічного строку його дії обмежує строк дії цього договору, не відповідає вимогам законодавства та порушує права позивача на користування земельною ділянкою, що є підставою для визнання його недійсним у цій частині.
Отже, позивач фактично просить суд визнати недійсним пункт 8 договору оренди землі в частині визначення строку дії договору оренди 7 (сім) років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни. 
Судом установлено, що вказану вимогу пред`явлено позивачем після спливу семи років з дня укладення договору. 
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно приписів частин 1-2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Положення статті 203 ЦК України містять загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.
Так, частинами 1-3, 5 вказаної статті передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.
Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України, а правові наслідки недійсності правочину - статтею 216 ЦК України.
Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно вимог статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Вирішуючи спір про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 ЦК України).
Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Положеннями частини 9 статті 93 Земельного кодексу України, частини 2 статті 792 ЦК України визначено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
За змістом статті 2 Закону України "Про оренду землі" (тут і далі у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Судом установлено, що предметом договору оренди землі від 14.04.2018 року є земельна ділянка загальною площею 3,3643 га із числа неуспадкованих земельних ділянок.
Умовами пунктів 14, 15 договору передбачено, що земельна ділянка передається в оренду для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1285 ЦК України, якщо у складі спадщини є майно, яке потребує утримання, догляду, вчинення інших фактичних чи юридичних дій для підтримання його в належному стані, нотаріус, а в населених пунктах, де немає нотаріуса, - відповідний орган місцевого самоврядування, у разі відсутності спадкоємців або виконавця заповіту укладають договір на управління спадщиною з іншою особою.
У разі відсутності спадкоємців або виконавця заповіту особою, яка управляє спадщиною, до складу якої входить земельна ділянка, є сільська, селищна, міська рада за місцезнаходженням такої земельної ділянки.
Особа, яка управляє спадщиною, має право на вчинення будь-яких необхідних дій, спрямованих на збереження спадщини до з`явлення спадкоємців або до прийняття спадщини.
Згідно із частинами 1, 5 статті 4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.
Орендодавцем земельної ділянки, що входить до складу спадщини, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини, є особа, яка управляє спадщиною.
Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою (частина 1 статті 5 названого Закону).
Частиною 1 статті 6 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Положеннями статті 13 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до приписів статті 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
Отже строк дії договору оренди землі є істотною умовою договору. 
Порядок визначення строку дії договору оренди землі врегульовано статтею 19 Закону України "Про оренду землі".
Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України "Про оренду землі" строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. 
Частиною 3 статті 19 Закону України "Про оренду землі" визначено, що при передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як 7 років.
Отже, частиною 1 статті 19 Закону закріплене загальне правило, яке поширюється на усі договори оренди землі, за яким строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. 
При цьому, у разі оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі згідно частини 3 статті 19 Закону визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як 7 років.
За змістом частини 6, 7 статті 19 Закону України "Про оренду землі" особа, яка управляє спадщиною, у складі якої є земельна ділянка сільськогосподарського призначення, що не перебуває в оренді, має право передати таку ділянку в оренду на строк до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на таку земельну ділянку або до набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою, про що обов`язково зазначається у договорі оренди земельної ділянки.
Якщо строк дії договору оренди земельної ділянки закінчився у день або після смерті орендодавця, але до державної реєстрації права власності на земельну ділянку за новим власником (спадкоємцем), такий договір вважається продовженим (поновленим) до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця або територіальної громади на таку земельну ділянку.
Приписами частин 1-3 статті 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. 
Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Відповідно до частин 1-2 статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 3 ЦК України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, за змістом якої відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборогу, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК).
Принцип свободи договору полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору), можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.
Відповідно до частин 1-3 статті 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначила, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.
Приписи частин 2 та 3 статті 6 і статті 627 ЦК визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд і коли вони не вправі цього робити. Такі ж висновки викладені в пунктах 22, 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі N 363/1834/17.
Отже, свобода договору як одна із загальних засад цивільного законодавства розкривається через співвідношення актів цивільного законодавства і договору та є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Водночас сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий в силу прямої вказівки акта законодавства, а також якщо відносини сторін регулюються імперативними нормами.
Із матеріалів справи вбачається, що 13.04.2018 року Бондурівською сільською радою Немирівського району Вінницької області на 14 сесії 7 скликання за наслідками розгляду клопотання ТОВ "ПК "Зоря Поділля" щодо передачі в оренду не успадкованих земельних часток (паїв) ухвалено рішення про передачу в оренду ТОВ "ПК "Зоря Поділля" не успадковані земельні частки (паї), земельні ділянки строком на 7 років згідно зі списком.
Положеннями пункту 8 договору оренди землі від 14.04.2018 року сторони погодили, що договір укладається на строк 7 (сім) років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни або до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на таку земельну ділянку, або до набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою, відповідно до ч. 5 та ч. 6 та ст. 19 Закону України "Про оренду землі", але в будь-якому випадку діє до закінчення збирання врожаю орендарем.
Зі змісту пункту 8 договору вбачається, що сторони домовилися, що договір укладено на строк 7 років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни або до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на таку земельну ділянку, або до набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою із застереженням, що договір у будь-якому випадку діє до закінчення збирання врожаю орендарем.
Судом установлено, що реалізуючи принцип свободи договору, сторони погодили його істотні умови, зокрема щодо строку дії договору, застосувавши при визначенні строку дії договору як частину 3, так і частину 6 статті 19 Закону України "Про оренду землі". 
Таким чином, при погодженні строку дії договору оренди землі сторонами враховані у сукупності вимоги частини 3 та частини 6 статті 19 Закону України "Про оренду землі". 
За змістом частини 6 статті 19 Закону України "Про оренду землі" у договорі оренди земельної ділянки обов`язково зазначається, що земельна ділянка передається в оренду на строк до моменту державної реєстрації права власності спадкоємця на таку земельну ділянку або до набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою.
Водночас, частина 6 статті 19 Закону України "Про оренду землі" не містить прямої заборони сторонам, при визначенні строку дії договору, окрім строків визначених частиною 6 статті 19 Закону застосовувати також інші норми статті 19 Закону України "Про оренду землі", зокрема за згодою сторін встановлювати конкретний строк дії договору визначений роками у межах мінімального та максимального строку.
Суд зауважує, що відсутність у законі дозволу погодити в договорі ту чи іншу умову не означає заборону включення такої умови в договір, за умови, що інші передбачені законом умови договору сторонами дотримані та відображені в договорі.
Таким чином, пункт 8 договору оренди землі містить строк дії договору визначений роками (7 років) та терміни дії договору, визначені вказівкою на подію, яка має неминуче настати (момент державної реєстрації права власності спадкоємця на таку земельну ділянку / набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою). 
Погоджена сторонами істотна умова щодо строку дії договору оренди не суперечить змісту статті 19 Закону України "Про оренду землі" в цілому, частині 3 та частині 6 цієї статті зокрема.
Отже, обставин, що оспорювана позивачем частина пункту 8 договору оренди землі не відповідає вимогам законодавства судом не встановлено. 
Відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.
Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.
Одним із аспектів змісту добросовісності є заборона суперечливої поведінки.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) викладено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності.
Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №461/9578/15-ц, постанови Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17, від 30.11.2021 у справі №910/4224/21).
Під час розгляду справи судом враховано суперечливу поведінку позивача щодо оцінки змісту правовідносин сторін за договором оренди землі від 14.04.2018 року.
Із матеріалів справи вбачається, що до спливу семирічного строку дії договору оренди землі, позивач звертався до Немирівської міської ради із клопотанням про поновлення строку дії договору оренди землі. 
Також із матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до Господарського суду Вінницької області з позовом про визнання додаткової угоди до договору оренди землі від 14.04.2018 року укладеною, у редакції наданій позивачем та визнання відсутнім права оренди земельної ділянки з посиланням на обставину дотримання процедури звернення до Немирівської міської ради про поновлення договору оренди на новий строк.
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 20.10.2025 року у справі № 902/1008/25 відмовлено повністю у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" (вул. Заводська, буд. 150, м. Гайсин, Гайсинський район, Вінницька область, 23700, код - 34009446) до Немирівської міської ради (вул. Соборна, буд. 26, м. Немирів, Вінницька область, 22800, код - 03772619) та Фермерського господарства "Агромрія-А" (вул. Гагаріна, буд. 1-Е, с. Бондурівка, Вінницький район, Вінницька область, 22832, код - 44450498) про визнання Додаткової угоди до Договору оренди землі від 14.04.2018 року укладеною, у редакції наданій позивачем, та визнання відсутнім права оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0523080600:02:001:0087, площею 3,3643 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за межами населеного пункту с. Бондурівка, Немирівської ОТГ, Вінницької області. Рішення набрало законної сили 19.11.2025 року. 
Таким чином, позивачем визнавалася обставина укладення договору оренди землі на строк 7 років, під час вказаного періоду позивач користувався земельною ділянкою, не звертався до відповідача-1 щодо внесення змін до договору у цій частині та лише після відмови судом у задоволенні позовних вимог про визнання додаткової угоди до договору оренди землі від 14.04.2018 року укладеною у редакції наданій позивачем, позивачем заявлена вимога про визнання частково недійним пункту 8 договору у частині укладення договору "на строк 7 (сім) років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни" з підстав невідповідності його вимогам закону. 
Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, правове регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових та фактичних підстав для визнання спірного пункту договору оренди землі недійсним згідно вимог статей 203, 215 ЦК України.
Таким чином, позовні вимоги про визнання частково недійсним першого речення пункту 8 договору оренди землі від 14.04.2018, укладеного між Бондурівською сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля", об`єктом за яким є земельна ділянка з кадастровим номером 0523080600:02:001:0087, площею 3,3643 га у наступній частині: "на строк 7 (сім) років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни" є безпідставні та задоволенню не підлягають.
Щодо вимог про витребування земельної ділянки з кадастровим номером 0523080600:02:001:0087 площею 3,3643 га із користування на праві оренди у Фермерського господарства "Агромрія-А" у користування на праві оренди Товариству з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" судом враховано таке. 
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
За змістом статті 496 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 31 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.
Положеннями пункту 33 договору оренди землі від 14.04.2018 року сторонами погоджено, що дія договору припиняється, зокрема у разі:
- державної реєстрації права власності спадкоємця на таку земельну ділянку;
- набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою;
- закінчення строку, на який його було укладено.
За змістом пунктів 8, 33 договору оренди землі сплив кожного окремого строку/терміну є самостійною правоприпиняючою обставиною, внаслідок настання якої дія договору припиняється. 
З урахуванням погоджених сторонами альтернативних строків/термінів дії договору, суд вважає, що за досягнутою сторонами домовленістю договір оренди землі від 14.04.2018 року діяв до настання першої із подій визначених пунктом 8 договору, що є підставою для припинення договору. 
Приймаючи до уваги, що до спливу строку дії договору визначеного роками (7 років) не настали події щодо державної реєстрації права власності спадкоємця на земельну ділянку, щодо набрання законної сили рішенням суду про визнання спадщини відумерлою та першою подією під час перебігу визначених договором строку/термінів став сплив семирічного строку дії договору оренди, суд дійшов висновку, що договір оренди землі від 14.04.2018 року у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено згідно пункту 33 договору припинився. 
Внаслідок припинення дії договору оренди землі, речове право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0523080600:02:001:0087 площею 3,3643 га Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" припинилося до звернення з позовом, що є предметом розгляду у цій справі. 
Станом на день звернення з позовом користувачем спірної земельної ділянки є Фермерське господарство "Агромрія-А" на підставі договору оренди землі від 24.04.2025 року укладеного з Немирівською міською радою. 
Таким чином, у позивача відсутнє речове право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 0523080600:02:001:0087 площею 3,3643, яке підлягає судовому захисту у спосіб витребування вказаної земельної ділянки із користування на праві оренди у Фермерського господарства "Агромрія-А" у користування на праві оренди Товариству з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля".
Доводи позивача, що договір оренди землі від 14.04.2018 року є чинним, що встановлено рішенням Господарського суду Вінницької області у справі № 902/1008/25 від 20.10.2025 року судом відхиляються.
За змістом частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Водночас, частиною 7 статті 75 ГПК України визначено що правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.
Преюдиційне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. 
Аналізуючи положення частини 7 статті 75 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17 виснувала, що преюдиціальне значення у справі надається саме обставинам, установленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють лише обставини, які належали до предмета доказування у відповідній справі, безпосередньо досліджувались і встановлювались у ній судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
На переконання суду, висновки щодо строку дії спірного договору оренди землі та його чинності є правовою оцінкою суду вказаної обставини в аспекті позовних вимог, що були предметом розгляду у справі № 902/1008/25 та не є обставиною, встановленою рішенням суду в господарській справі № 902/1008/25 у розумінні частини 4 статті 75 ГПК України, що не підлягає доказуванню під час розгляду судом справи №902/144/26.
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Згідно зі статтею 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Реалізуючи визначене право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Отже, підставою для звернення до суду є саме порушення, невизнання або оспорювання прав та законних інтересів особи. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
У зв`язку з цим суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин, обставини щодо наявності у позивача відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем/відповідачами з урахуванням належності обраного способу судового захисту.
Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушеного права, свободи або інтересів особи на момент її звернення до суду. 
Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідачів, яка стверджує про їх порушення. 
Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Суд вважає, що зазначені позивачем фактичні та правові підстави заявлених позовних вимог під час судового розгляду не знайшли свого підтвердження, доводи викладені позивачем у позові про порушення його прав та інтересів є необгрунтованими та спростовуються матеріалами справи.
Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд дійшов, що позовні вимоги про витребування земельної ділянки з кадастровим номером 0523080600:02:001:0087 площею 3,3643 га із користування на праві оренди у Фермерського господарства "Агромрія-А" у користування на праві оренди Товариству з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" є безпідставні та задоволенню не підлягають. 
Положеннями частин 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог частини 2 статті 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1-2 статті 86 ГПК України).
Суд зауважує, що справу розглянуто у розумний строк, який був об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав та обов`язків.
Під час розгляду справи, судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, у тому числі подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Враховуючи викладене, суд не надає детальної відповіді на кожний аргумент та довід учасників справи, оскільки такі доводи та аргументи не впливають на висновки суду у цій справі.
Дослідивши фактичні обставини справи, що входять до предмету доказування у цій справі та стосуються кваліфікації спірних відносин, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" до Немирівської міської ради та до Фермерського господарства "Агромрія-А" про визнання частково недійсним першого речення пункту 8 договору оренди землі від 14.04.2018, укладеного між Бондурівською сільською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля", об`єктом за яким є земельна ділянка з кадастровим номером 0523080600:02:001:0087, площею 3,3643 га у наступній частині: "на строк 7 (сім) років з урахуванням періоду ротації основної сівозміни" та про витребування земельної ділянки з кадастровим номером 0523080600:02:001:0087, площею 3,3643 га із користування на праві оренди у Фермерського господарства "Агромрія-А" (код ЄДРПОУ 44450498) у користування на праві оренди Товариству з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" (код ЄДРПОУ 34009446) слід відмовити повністю.
Щодо розподілу судових витрат суд враховує таке.
Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ГПК України однією із основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
При зверненні до суду позивачем згідно платіжної інструкції № Г60230037 від 26.01.2026 року сплачено судовий збір у розмірі 6 656,00 гривень.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приймаючи до уваги, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6 656,00 гривень покладаються на позивача. 
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачів судових витрат на професійну правничу допомогу судом враховано таке.
Положеннями пункту 1 частини 3 статті 123 ГПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною 1 статті 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. 
Позивачем у позовній заяві зазначено, що орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу становить 40 000,00 гривень та заявлено, що докази понесених витрат на професійну правничу допомогу будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом 5-ти днів після ухвалення рішення у справі.
20.03.2026 від позивача надійшла заява № б/н від 20.03.2026 (вх. № 01-30/2835/26 від 20.03.2026) про стягнення судових витрат на професійну (правничу) допомогу у справі № 902/144/26 із доказами на підтвердження цих витрат. 
У поданій до суду заяві представник позивача просив стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 гривень у рівних частинах по 20 000,00 гривень з кожного з відповідачів.
Розглянувши заяву позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем, судом враховане таке.
Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Представником позивача подано до суду докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу разом із заявою від 20.03.2026 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, отже зазначена заява подана заявником в межах строків, визначених положеннями частини 8 статті 129 ГПК України.
Відповідно до положень статей 16, 58 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога). Представником у суді може бути адвокат.
Згідно із частинами 1-3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Із матеріалів справи вбачається, що згідно ордеру серії АВ № 1267625 від 30.01.2026, представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" у справі № 902/144/26 здійснював адвокат Хитрук Іван Сергійович.
Позивачем з дотриманням вимог, передбачених частиною 8 статті 129 ГПК України, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу подано до суду разом із заявою від 20.03.2026, докази на підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, а саме: договір про надання правової допомоги від 07.07.2024 укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Продовольча компанія "Зоря Поділля" та адвокатом Хитруком Іваном Сергійовичем, додаткову угоду № 4 від 26.01.2026 до договору про надання правової допомоги від 07.07.2024, акт від 18.03.2026 приймання-передачі наданих послуг, опис наданих послуг у справі № 902/144/26 згідно договору про надання правової допомоги від 07.07.2024 року.
Згідно наданих суду доказів вартість правничої допомоги у цій справі є фіксованою та становить 40 000,00 гривень.
Надання позивачу послуг з професійної правничої допомоги у справі №902/144/26 адвокатом Хитруком І.С. підтверджується матеріалами справи.
Положеннями частини 4 статті 129 ГПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приймаючи до уваги, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 гривень покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:
1. У задоволенні позову відмовити повністю.
2. Судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6 656,00 гривень та судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 40 000,00 гривень покласти на позивача.
3. Згідно з приписами статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
4. Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
5. Примірник рішення надіслати сторонам до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.
Повне рішення складено 10 червня 2026 р.

Суддя Шамшуріна М.В.  

віддрук. прим.:
1 - до справи; 
2, 3, 4 - позивачу, відповідачам, до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.