02.06.26
22-ц/812/861/26

Єдиний унікальний номер судової справи 479/65/26
Номер провадження 22-ц/812/861/26
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.

Постанова
Іменем України

02 червня 2026 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,
суддів: Коломієць В.В., Тищук Н.О.,

з секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 рішення, яке ухвалене Кривоозерським районним судом Миколаївської області 10 лютого 2026 року під головуванням судді Репушевської О.В. в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,

УСТАНОВИЛА:
У січні 2026 року ОСОБА_1 звернулась до суду в порядку окремого провадження із заявою, в якій просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт розірвання шлюбу. 
Заяву заявник обґрунтовувала тим, що 25 серпня 1990 року між нею та ОСОБА_2 , було укладено шлюб, який зареєстровано у Міусинській міській раді міста Красний Луч, актовий запис №30.
Однак, з січня 2005 року шлюбні відносини фактично припинилися. Рішення про розірвання шлюбу було ухвалене Краснолуцьким міським судом Луганської області. На підставі рішення суду Краснолуцькм відділом РАЦС в книзі реєстрації розірвання шлюбів було здійснено запис 30 січня 2006 року за №38 та 13 квітня 2006 року заявнику було видане свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 .
Заявник зазначала, що рішення про розірвання шлюбу не відомо з яких причин не внесене до Єдиного державного реєстру судових рішень, про що вона дізналась лише тепер. Матеріали даного судового провадження знаходяться на тимчасово окупованій території України. 
Розпорядженням Верховного Суду від 06 березня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Новопсковського районного суду Луганської області Васильківському районному суду Дніпропетровської області, до якого заявниця звернулася із заявою про видачу копії рішення суду про розірвання шлюбу.
У відповідь на звернення заявниці було повідомлено, що ані автоматизована система документообігу Краснолуцького міського суду Луганської області, ані Єдиний державний реєстр судових рішень не містять відомостей щодо факту ухвалення судового рішення про розірвання шлюбу стосовно ОСОБА_1 . Одночасно повідомлено, що оригінали або копії судових рішень, винесених Краснолуцьким міським судом Луганської області, ані в електронному, ані в паперовому вигляді Васильківському районному суду Дніпропетровської області не передавались. 
На прохання заявниці щодо допомоги у вирішенні справи Державна Судова Адміністрація України листом від 01 липня 2025 року №B16-29-25-1567/25 повідомила, що за інформацією, отриманою від Територіального управління ДСА України в Луганській області, передачу судових справ Краснолуцького міського суду Луганської області здійснено не було через наявність перешкод. 
Також заявниця зверталася до Васильківського районного суду Дніпропетровської області з проханням відновити втрачене судове провадження про розірвання шлюбу, проте у задоволенні заяви їй було відмовлено. Як зазначено в судовому рішенні, суд вважав недоцільним відновлення судового рішення з огляду на те, що існує оригінал актового запису про розірвання шлюбу, тобто рішення суду було виконано, а відтак не потребує відновлення.
На думку заявниці, розірвання шлюбу відбулося через суд, і основним документом, що підтверджує факт припинення шлюбу, є саме рішення суду, яке набрало законної сили, а не свідоцтво про розірвання шлюбу. 
Необхідність встановлення даного юридичного факту в судовому порядку обумовлена конечністю підтвердження її сімейного статусу не тільки в Україні, але і за її межами, а також з метою можливості його зміни.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила заяву задовольнити та встановити факт розірвання шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2026 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходив з того, що рішення суду про встановлення факту розірвання шлюбу, яке підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану, не замінює свідоцтва про розірвання шлюбу, а є підставою для його отримання на підставі проведення таким органом реєстрації актового запису про розірвання шлюбу.
Як вбачається з матеріалів справи, такий актовий запис уже був зареєстрованим 30 січня 2006 року в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №38, та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області, вище вказане свідоцтво наявне в матеріалах справи, у зв`язку із чим встановлення саме факту розірвання шлюбу за наведених обставин не породжує для заявника будь-яких юридичних наслідків.
Актовий запис про розірвання шлюбу існує, хоча рішення не внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень, цей факт сам по собі доводить юридичний статус розірвання, і суд не може визнати, що не існує підстав для судового встановлення факту, оскільки фактичний юридичний стан уже зафіксовано документально.
Наявність актового запису ставить під сумнів необхідність встановлення факту у суді навіть у разі відсутності даних у Єдиного державного реєстру судових рішень.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення її заяви.
Заявник ОСОБА_1 зазначала, що висновки суду виглядають як припущення. Фраза «ставить під сумнів необхідність встановлення факту» є формулюванням оціночного судження, а не встановленим фактом. Це порушує вимоги щодо законності та вмотивованості рішення. 
В заяві від 08 травня 2026 року ОСОБА_1 просила розглядати справу у її відсутність на підставі наявних у справі матеріалів.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.
Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що згідно даних копії паспорту громадянина України, заявник ОСОБА_1 народилась  ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Красний Луч Луганської області (а.с.5).
30 січня 2006 року в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №38, що підтверджується даними свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області (а.с.7).
З даних витягу, сформованого засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг «Дія», вбачається наявність актового запису про шлюб №30, складеного 25 серпня 1990 року Міусинською міською радою міста Красний Луч, та наявність актового запису про розірвання шлюбу №38, складеного 30 січня 2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції у Луганській області (а. с.12-13).
Відповідно до даних листа Державної Судової Адміністрації України від 01 липня 2025 року №B16-29-25-1567/25 встановлено, що за оперативною інформацією, отриманою від Територіального управління ДСА України в Луганській області передачу судових справ Краснолуцького міського суду Луганської області здійснено не було через наявність перешкод (а.с.10). 
Розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року «Про визначення територіальної підсудності справ» було визначено територіальну підсудність справ Краснолуцького міського суду Луганської області Новопсковському районному суду Луганської області. 
Розпорядженням Верховного Суду від 06 березня 2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Новопсковського районного суду Луганської області Васильківському районному суду Дніпропетровської області.
Згідно даних ухвали Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 21 липня 2025 року у задоволенні заяви про відновлення втраченого судового провадження щодо рішення про розірвання шлюбу, заявнику відмовлено, у зв`язку тим, що існує оригінал актового запису про розірвання шлюбу, тобто рішення суду було виконано, а відтак не потребує відновлення.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Хаджибейським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 23 січня 2025 року (а.с.6). 
Відповідно до вимог ст.293 ЦПК України, окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно із п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9)смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
За ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У частині 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою.
Відомості про реєстрацію, розірвання шлюбу підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.
Відповідно до ч.2 ст.9 вказаного Закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.
Згідно із ч.1 ст.12 Закону внесення відомостей про народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану шляхом складання актового запису цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та на паперових носіях.
Частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. 
В п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» надано роз`яснення про те, що суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах реєстрації актів громадянського стану не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадянського стану. При цьому слід мати на увазі, серед іншого, що: відповідно до ст.6 Кодексу про шлюб та сім`ю України вчинені до утворення або відновлення органів реєстрації актів громадянського стану релігійні обряди і одержані на їх посвідчення документи про народження, укладення шлюбу, розірвання шлюбу і смерть прирівнюються до актових записів, вчинених у державних органах реєстрації актів громадянського стану. 
Таким чином, предметом встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення у суді є: існування факту реєстрації; якщо відповідний запис в органах РАЦСу не зберігся (відсутність архіву або відповідної книги реєстрації, а також за наявності книги, проте за відсутності запису в ній); якщо у поновленні такого запису органи РАЦСу відмовили у встановленому законом порядку; запис може бути поновлено лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації події. 
З огляду на наведене, слід зазначити, що судом не встановлюються факт розірвання шлюбу, а лише встановлюється факт його реєстрації в актових книгах, якщо в органах реєстрації актів цивільного стану не збереглися відповідні записи і ті відмовилися їх поновити, або вони можуть бути відновлені тільки на підставі рішення суду про встановлення їх реєстрації.
Як вбачається з матеріалів справи, факт розірвання шлюбу зареєстрований у органах РАЦСу, що свідчить про те, що державою визнано цей факт, та оскільки відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області зроблений відповідний актовий запис за №38 про розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , то додаткове встановлення факту розірвання шлюбу в судовому порядку не має юридичного значення, що вірно констатував і суд першої інстанції.
Доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить, а наведені доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться до переоцінки обставин справи та доказів. 
За такого районний суд ухвалив у справі, яка переглядається законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає положенням матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з дотриманням вимог процесуального закону, а тому колегія суддів відповідно до ст.375 ЦПК України не вбачає підстав для його скасування.
Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.
Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду залишено без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат, які в цій справі покладаються на заявника. 
Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 10 лютого 2026 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий       Т.В. Серебрякова 

Судді:        В.В. Коломієць

Н.О. Тищук
Повний текст судового рішення
складено 08 червня 2026 року