ОЧАКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ	

Справа № 483/1552/25
Провадження № 1-кп/483/84/2026
В И Р О К
Іменем України
18 травня 2026 року м. Очаків
Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:
головуючого – судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_4 , 
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відео конференції з використанням захисником комплексу технічних засобів та програмного забезпечення «EasyCon» кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 62025150010004522 від 18 серпня 2025 року за обвинуваченням
ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Кельменці, Кельменецького району, Чернівецької області, є громадянином України, не одружений, з базовою середньою освітою, раніше судимий остання судимість за вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців від 17 грудня 2020 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 6 років позбавлення волі, ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 грудня 2024 року на підставі Закону України № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року, ч. 2 ст. 74 КК України, звільнений від призначеного покарання у виді позбавлення волі за ч. 3 ст. 185 КК України за вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців від 17 грудня 2020 року, військовослужбовець військової служби за мобілізацією, який на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службуна посаді солдата резерву 329 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , військове звання – солдат, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
-у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,–

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, а саме у непокорі, тобто у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану.
05 січня 2025 року ОСОБА_5 , призвано за мобілізацією згідно Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», ІНФОРМАЦІЯ_2 та направлено до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 6 від 05 січня 2025 року, солдата ОСОБА_5 , призваного на військову службу за призовом під час мобілізації на період воєнного стану, який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 , зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду солдата резерву 329 запасної роти військової частини НОМЕР_1 .
Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Відтак, з 05 січня 2025 року, тобто з моменту відправлення ОСОБА_5 у військову частину НОМЕР_1 із ІНФОРМАЦІЯ_2 , він набув статусу військовослужбовця – особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку проходження військової служби.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період – це період функціонування національної економіки, органів державної влади, Інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Статтею 1 Закону України «Про оборону України» надається визначення терміну воєнний стан – це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
З моменту видання Президентом України Указу «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України почав діяти воєнний стан, який триває дотепер.
Згідно з п.п. 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.
У відповідності до ч. 2 ст. 111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, командир роти (корабля 4 рангу) підпорядковується командирові батальйону (дивізіону кораблів) і є прямим начальником усього особового складу роти (корабля).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 26 від 23 січня 2025 року майора ОСОБА_6 призначено на посаду заступника командира військової частини з психологічної підтримки персоналу – начальника відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 .
Отже, для солдата ОСОБА_5 , як солдата резерву 329 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , станом на 18 серпня 2025 року, прямим начальником був заступник командира військової частини з психологічної підтримки персоналу – начальник відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_6 , накази якого солдат ОСОБА_5 , як підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до майора ОСОБА_6 з повагою, як того вимагає ст. 30 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України.
Відповідно до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) №1501 від 16 листопада 2024 року полковника ОСОБА_7 призначено на посаду командиром НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Сил ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 387 від 28 грудня 2024 року полковника ОСОБА_7 , призначеного наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 16 листопада 2024 року № 1501 на посаду командира військової частини НОМЕР_1 , вважати таким, що справи та посаду командира військової частини НОМЕР_1 прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Отже, для солдата ОСОБА_5 , як солдата резерву 329 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , станом на 18 серпня 2025 року, прямим начальником був полковник ОСОБА_7 , накази якого солдат ОСОБА_5 , як підлеглий, зобов`язаний беззастережно виконувати, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до полковника ОСОБА_7 з повагою, як того вимагає ст. 30 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України.
Про особливий період несення військової служби та порядок проходження військової служби в умовах воєнного стану солдату ОСОБА_5 достеменно було відомо.
Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Відповідно до вимог ст.ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк.
Згідно зі ст. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.
Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно.
Відповідно до ч. 2 ст. 42 КК України, наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.
Разом з тим, солдат ОСОБА_5 у порушення наведених вимог законодавства обвинувачується у порушенні встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.
Так, відповідно до розпорядження начальника штабу – заступника командира НОМЕР_2 обр ТрО №1451/16/Р/299дск від 15 серпня 2025 року командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_7 видано наказ № 257 від 15 серпня 2025 року, який доведений майором ОСОБА_6 18 серпня 2025 року солдату ОСОБА_5 в усній та письмовій формі про необхідність вибути із військової частини НОМЕР_1 у відрядження до військової частини НОМЕР_3 , для проходження курсу базової загальновійськової підготовки.
Вказаний, наказ командира військової частини майором ОСОБА_6 18 серпня 2025 року був доведений особисто солдату ОСОБА_5 в усній та письмовій формі за місцем служби, в приміщенні тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 .
Доведений наказ майором ОСОБА_6 був сформульований чітко і не допускав подвійного тлумачення. При цьому, солдат ОСОБА_5 не звертався до майора ОСОБА_6 з проханням уточнити наказ, тобто в повній мірі усвідомлював його та зобов`язаний був виконувати.
При цьому, наказ виданий у встановленому Законом порядку, відповідною особою в межах наданих йому повноважень, зміст наказу не суперечив чинному законодавству, та не був пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод солдата ОСОБА_5 , не носив в собі подвійного тлумачення та явно злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з боку останнього.
Таким чином, солдат ОСОБА_5 був зобов`язаний вибути із військової частини НОМЕР_1 для відрядження до військової частини НОМЕР_3 .
Однак, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу на посаді солдата резерву 329 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , 18 серпня 2025 року, перебуваючи за місцем тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , в населеному пункті АДРЕСА_2 , всупереч вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, діючи умисно, з метою ухилення від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, прийнявши наказ начальника – командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_7 № 257 від 15 серпня 2025 року про необхідність убуття у відрядження до військової частини НОМЕР_3 , доведений заступником командира військової частини з психологічної підтримки персоналу – начальником відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_6 , та усний наказ майора ОСОБА_6 про убуття у відрядження, прямо виразив небажання виконувати накази начальників, що супроводжувалось усною відмовою, висловлюючи відкрито негативне ставлення до наказів та небажання їх виконувати, тобто відкрито відмовився виконати накази начальників.
Таким чином, солдат ОСОБА_5 обвинувачується в тому, що він 18 серпня 2025 року, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією та проходячи військову службу на посаді солдата резерву 329 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи за місцем тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 в населеному пункті АДРЕСА_2 , всупереч вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 35, 37, 70, 71 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, діючи умисно, з метою ухилення від обов`язків військової служби, в умовах воєнного стану, прийнявши наказ начальника – командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_7 № 257 від 15 серпня 2025 року про необхідність убуття у відрядження до військової частини НОМЕР_3 , доведений заступником командира військової частини з психологічної підтримки персоналу – начальником відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_6 , та усний наказ майора ОСОБА_6 про убуття у відрядження, прямо виразив небажання виконувати накази начальників, що супроводжувалось усною відмовою, висловлюючи відкрито негативне ставлення до наказів та небажання їх виконувати, тобто відкрито відмовився виконати накази начальників.
Отже, ОСОБА_5 , обвинувачується, у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, а саме у непокорі, тобто у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану. 
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений  ОСОБА_5 свою провину в інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що 18 серпня 2025 року йому заступником командира військової частини з психологічної підтримки персоналу – начальником відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_6 було оголошено наказ командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_7 № 257 від 15 серпня 2025 року про необхідність убуття у відрядження до військової частини НОМЕР_3 для проходження БЗВП та надано усний наказ майором ОСОБА_6 про убуття у відрядження, який він виконати відмовився, в зв`язку з поганим станом здоров`я, а також через ігнорування командуванням його прохань щодо звернення до лікарів та отримання ним особистих документів. Він має незадовільний стан здоров`я, а саме: має поганий зір, не бачить на одне око, ліва стопа не працює, зламана ключиця. Висновок ВЛК не підписував. Про навантаження які будуть під час проходження курсу БЗВП йому відомо не було.
Незважаючи на не визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, його винуватість повністю підтверджується показаннями допитаних у судовому засіданні свідків, а також сукупністю досліджених фактичних даних, які містяться у документах, які є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами для прийняття процесуального рішення у кримінальному провадженні.
Так, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що в серпні місяці 2025 року він проходив службу на посаді заступника командира військової частини з психологічної підтримки персоналу, займав посаду – начальника відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 . Обвинувачений ОСОБА_5 був призваний на військову службу за мобілізацією та направлений для її проходження на посаду солдата резерву 329 запасної роти військової частини НОМЕР_1 . Крім того, свідок зазначив, що ним особисто неодноразово проводились бесіди з ОСОБА_5 щодо проходження військової служби та виконання наказів командира, однак у бесідах останній висловлювався, що він краще себе почуває в тюрмі. 18 серпня 2025 року ним ОСОБА_5 був доведений наказ командира військової частини № 257 від 15 серпня 2025 року про убуття до іншої військової частини для проходження базової військової підготовки на, що він відмовився. Оголошення наказу проводилось під відеозапис в присутності військовослужбовців ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 та з січня 2025 року знає обвинуваченого ОСОБА_5 , який був направлений для проходження служби до вказаної військової частини, неодноразово проводив з ним бесіди, роз`яснював про кримінальну відповідальність за ст.ст. 402, 407, 409 КК України. Заступник командира військової частини з психологічної підтримки персоналу – начальник відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_6 повідомив йому про невиконання солдатом ОСОБА_5 наказу № 257 командира військової частини НОМЕР_1 від 15 серпня 2025 року про убуття для проходження військової базової підготовки. 
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що 18 серпня 2025 року виконував розпорядження командира бригади, знаходився на території с. Х (умовна позначка) Миколаївського району Миколаївської області та в його присутності ОСОБА_5 відмовився виконувати наказ командира військової частини про убуття у відрядження для проходження курсу БЗВП який був зачитаний начальником відділення психологічної підтримки персоналу ОСОБА_6 .
Крім показів свідків, вина ОСОБА_5 увчиненні кримінального правопорушення також підтверджується письмовими доказами, дослідженими судом, а саме:
- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 62025150010004522 від 18 серпня 2025 року, відповідно до якого 18 серпня 2025 року приблизно о 15 год. 00 хв. військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, солдат резерву 329 запасної роти ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем служби, за місцем тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 на території Миколаївського району Миколаївської області, відкрито відмовився виконати наказ на відрядження до військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_3 , для проходження курсу базової загальновійськової підготовки (том 1 а.п. 208);
- доповіддю інформаційно командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_10 до ІНФОРМАЦІЯ_6 та Першого слідчого відділу 9З дислокацією у м. Миколаєві) Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у м. Миколаєві про відмову від виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_5 військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 від 18 серпня 2025 року (том 1 а.п. 209-210);
- протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 18 серпня 2025 року та відеозаписом затримання підозрюваного ОСОБА_5 (том 1 а.п. 212-216);
- ухвалою слідчого судді Інгульського районного суду м. Миколаєва від 19 серпня 2025 року про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою (том 1 а.п. 217);
- наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 6 від 05 січня 2025 року, відповідно до якого солдата ОСОБА_5 , призваного на військову службу, за призовом під час мобілізації на період воєнного стану та призначеного на посаду солдата резерву 329 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 05 січня 2025 року зараховано до списків особового складу 329 запасної роти військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення військової частини НОМЕР_1 і вважати таким, що з 05 січня 2025 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою (том 1 а.п. 219);
- наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 26 від 23 січня 2025 року, відповідно до якого майора ОСОБА_6 , старшого офіцера відділу цивільно-військового співробітництва штабу військової частини НОМЕР_4 , призначено наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) від 09 січня 2025 року № 17 на посаду заступника командира військової частини з психологічної підтримки персоналу – начальника відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 , який прибув із військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ), з 23 січня 2025 року вважати таким, що справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою (том 1 а.п. 220);
- копією військового квитка серії НОМЕР_6 виданого 02 січня 2025 року на ім`я ОСОБА_5 , згідно з яким ОСОБА_5 05 січня 2025 року наказом № 6 було зараховано до списків в/ч НОМЕР_1 на посаду солдата резерву (том 1 а.п. 221-229);
- копією довідки Військово-лікарської комісії № 2/33 від 02 січня 2025 року, відповідно до якої солдат запасу ОСОБА_5 , якому було проведено медичний огляд ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_8 02 січня 2025 року на підставі статті 61Б, 26Б графи ІІ Розкладу хвороб, був визнаний придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення охорони (том 1 а.п. 231);
- копією рапорту від 18 серпня 2025 року заступника командира військової частини з психологічної підтримки персоналу – начальника відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_11 про призначення службового розслідування за фактом відмови солдатом ОСОБА_5 від виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15 серпня 2025 року № 257 (том 1 а.п. 245);
- копією наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) № 820 від 13 вересня 2025 року, відповідно до якого було призначено та проведено службове розслідування за фактом відмови 18 серпня 2025 року від виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15 серпня 2025 року № 257, а саме вибуття до військової частини НОМЕР_7 для проходження базової загальної військової підготовки солдатом резерву 329 запасної роти військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_5 (том 1 а.п. 248-249);
- актом службового розслідування від 28 вересня 2025 року щодо причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення за фактом відмови 18 серпня 2025 року від виконання наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15 серпня 2025 року № 257, а саме вибуття до військової частини НОМЕР_3 для проходження курсу базової загальновійськової підготовки, солдатом резерву 329 запасної роти військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_5 (том 1 а.п. 234-244);
- копією витягу з наказу Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) № 1501 від 16 листопада 2024 року про призначення полковника ОСОБА_7 командиром НОМЕР_2 окремої бригади територіальної оборони регіонального управління сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_4 » сил територіальної оборони Збройних Сил України (том 2 а.п. 1);
- копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 387 від 28 грудня 2024 року, відповідно до якого полковник ОСОБА_7 прийняв посаду та справи командира військової частини НОМЕР_1 (том 2 а.п. 2);
- копією довідки № 244/22 від 02 квітня 2022 року про реєстрацію юридичної особи військової частини НОМЕР_1 (том 2 а.п. 3-4);
- копією довідки про взяття на облік платника податків, відомості щодо якого не підлягають включенню до Єдиного державного реєстру військової частини НОМЕР_1 від 03 січня 2025 року (том 2 а.п. 5);
- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 257 від 15 серпня 2025 року, згідно з п. 4 вважати такими що вибули: відповідно п. 4.1 у відрядження солдат ОСОБА_5 , солдат резерву 329 запасної роти військової частини НОМЕР_1 (том 2 а.п. 7);
- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 270 від 28 серпня 2025 року, відповідно до якого солдата ОСОБА_5 , звільнено з займаної посади і зараховано у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 (том 2 а.п. 11);
- службовою та медичною характеристиками на солдата ОСОБА_5 (том 2 а.п. 19, 21);
-карткою професійно-психологічного відбору кандидата ІНФОРМАЦІЯ_9 підтримка ві 02 січня 2025 року з гідно з якою ОСОБА_5 рекомендується до проходження військової служби (том 2 а.п. 22-23); 
- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 1031 від 05 жовтня 2025 року «Про результати службового розслідування», за наслідками якого солдата ОСОБА_5 солдата резерву 329 запасної роти військової частини НОМЕР_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та на нього накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «Суворої догани», з занесенням накладеного дисциплінарне стягнення до його службової картки (том 2 а.п. 39-40).
Також судом було переглянуто відеозапис від 18 серпня 2025 року на якому зафіксовано доведення ОСОБА_5 заступником командира військової частини з психологічної підтримки персоналу – начальником відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 257 від 15 серпня 2025 року від виконання якого ОСОБА_5 відмовився.
Доводи сторони захисту про те, що в діях обвинуваченого ОСОБА_5 немає складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, суд вважає безпідставними з огляду на наступне.
Стаття 402 КК України передбачає відповідальність за непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника, а також інше умисне невиконання наказу.
У даному випадку безпосереднім об`єктом злочину є установлений порядок підлеглості.
З об`єктивної сторони це кримінальне правопорушення вчиняється шляхом відкритої відмови виконати наказ начальника (непокори) або в іншому умисному невиконанні наказу.
Тобто мотиви вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України можуть бути різними і для його кваліфікації значення не мають.
Згідно зі ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України командир має право віддавати накази та розпорядження, а підлеглий зобов`язаний їх виконувати сумлінно, точно та у встановлений строк, крім випадків віддавання явно злочинного наказу та розпорядження. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.
Непокора є небезпечним військовим злочином, який посягає на встановлений порядок підлеглості та військової честі і породжує неорганізованість та безладдя у військових частинах, негативно позначається на боєготовності та боєздатності військових формувань.
Відповідно до п. 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.
За приписами п. 35 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.
Під наказом розуміється одна з форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або невчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. Наказ завжди має бути конкретним.
Наказ (розпорядження) – це обов`язкова для виконання вимога командира (начальника) про вчинення або невчинення підлеглим певних дій по службі, який віддається письмово, усно або іншим способом. Він може бути звернений до одного або до групи військовослужбовців і має за мету досягнення конкретного результату (зробити щось, не робити чогось). Підлеглий не повинен обговорювати наказ начальника. Згідно з Дисциплінарним статутом Збройних Сил України відповідальність за наказ несе начальник, який його віддав.
Відкрита відмова від виконання наказу визначає найбільш зухвалу форму невиконання. При такій непокорі підлеглий у категоричній формі усно або письмово заявляє, що він виконувати наказ не буде. Підлеглий також може мовчки демонстративно вчиняти дії, які свідчать про те, що наказ виконуватися не буде. Відмова може бути заявлена віч-на-віч або прилюдно.
Непокору слід вважати закінченим злочином з моменту відкритої відмови виконати наказ або з моменту навмисного його невиконання незалежно від настання наслідків.
Будь-яких даних про те, що на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення ОСОБА_5 за станом здоров`я не міг виконати вказаний вище наказ командира матеріали кримінального провадження не містять та стороною захисту не надано.
Відповідно до медичної документації, а саме довідки Військово-лікарської комісії № 2/33 від 02 січня 2025 року, ОСОБА_5 придатний до військової служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення охорони.
Разом з тим, ОСОБА_5 висновок Військово-лікарської комісії щодо придатності його до проходження військової служби не оскаржував, наказ командира № 257 від 15 серпня 2025 року ним виконано не було.
Не визнання вини обвинуваченим суд розцінює як таким, що направлене на ухилення від відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення, оскільки його позиція спростовується сукупністю зібраних у справі доказів, зокрема, показами свідків та дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, які суд приймає до уваги, оскільки вони є логічними і послідовними. 
Таким чином, дослідивши зазначені вище докази і оцінивши їх у сукупності, трактуючи наявні сумніви на користь обвинуваченого відповідно до стандарту доведення поза розумним сумнівом, суд знаходить доведеною вину ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 402 КК України, а саме у непокорі, тобто у відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану. 
Відповідно до ст. 65 КК України та п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень.
Суд, при визначені покарання обвинуваченому, відповідно до ст.ст. 65-67 КК України, враховує, що ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, його особу, а саме, те, що він раніше судимий, за місцем військової служби характеризується посередньо, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання судом не встановлено.
З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних які характеризують особу обвинуваченого, суд вважає неможливим виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції передбаченої ч. 4 ст. 402 КК України.
Речові докази, процесуальні витрати відсутні.
Строк відбування покарання ОСОБА_5 слід рахувати з дня його затримання, а саме з 18 серпня 2025 року на підставі протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину.
Оскільки на час ухвалення вироку ризики, які були враховані при обранні ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відпали, а також того, що суд знайшов доведеною його вину у вчиненні тяжкого злочину, тане знайшов підстав для зміни запобіжного заходу на менш обтяжливий, суд вважає за необхідне обраний ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання цим вироком законної сили залишити без змін. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374 КПК України, суд 

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на шість років. 

Запобіжний захід, обраний  ОСОБА_5 , у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком суду законної сили – залишити без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 відраховувати з моменту його затримання, тобто з 18 серпня 2025 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 18 серпня 2025 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Миколаївського апеляційного суду через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк – з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий: