ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2026 року Чернігів Справа № 620/4732/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Падій В. В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити певні дії, в якому просить:
-визнати протиправною та скасувати відмову Військової частини НОМЕР_1 , що оформлена листом від 21.04.2026 за №1/4943 про відмову ОСОБА_1 у задоволенні рапорту від 13.04.2026 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4, абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «ґ» пункту 2 частини 4, абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. 
Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує, що звернувся до військової частини з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, а саме через необхідність постійного догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, водночас за результатами розгляду вказаного рапорту військова частина відмовила у його задоволенні, зазначивши, що умовою для застосування підстави звільнення, на яку посилається позивач, є відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати догляд, тоді як у матері позивача є онука. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає в російській федерації. Отже онука ОСОБА_2 з об`єктивних причин не має можливості здійснювати постійний догляд, але відповідач ці обставини при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував.
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 04.05.2026 відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.
Відповідачем поданий відзив на позов, в якому не визнає позов з підстав, що в наданих документах позивачем та в акті обстеження сімейного стану військовослужбовця, складеного посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено наявні відомості про інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте документи, які підтверджують, що вище вказана особа потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, позивачем не надано.
Позивачем подана відповідь на відзив на позов, в якій наголошує, що на виконання запиту відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 було проведено перевірку сімейного стану ОСОБА_1 та за результатами перевірки було складено відповідний акт №22 від 08.04.2026, зі змісту якого вбачається, що під час перевірки установлено: факт здійснення/необхідність здійснення постійного догляду підтверджено; в даному акті були проаналізовані всі особи першого та другого ступеня споріднення; ІНФОРМАЦІЯ_3 за результатами перевірки, прийшов до висновку про відсутність інших членів сім`ї першого та другого ступеню споріднення, що можуть здійснювати догляд за ОСОБА_3 ; зазначені відомості і про онуку ОСОБА_4 , та вказано, що вона не здійснює догляд, у зв`язку з тим, що після розлучення батьків у 2018 році, будучи неповнолітньою виїхала з матір`ю до росії і являється громадянкою російської федерації. Отже в долучених до рапорту документах вказано про факт наявності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та перебування її за межами України. Заперечення військовою частиною даної обставини, фактично свідчить про те, що акт перевірки сімейного стану, належним чином не був врахований відповідачем при розгляді рапорту.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив таке.
Судом встановлено, що відповідно до пункту 5 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 69 від 10.03.2026 солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 06.03.2026 №570-РС на посаду солдата резерву 102 запасної роти Військової частини НОМЕР_1 , з 02.03.2026 допущений до тимчасового виконання обов`язків за посадою водія- електрика 1 відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів 3 взводу ударних безпілотних авіаційних комплексів 2 роти ударних безпілотних авіаційних комплексів батальйону безпілотних систем Військової частини НОМЕР_1 , з 10.03.2026 зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.
13.04.2026 позивач подав командиру Військової частини НОМЕР_1 рапорт (вх. № 2223/9429-в від 13.04.2026), з доданими документами, про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 та абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю догляду за матір`ю – ОСОБА_3 , яка має інвалідність ІІ групи та відповідно до висновку Ніжинської амбулаторії загальної практики сімейної медицини №15 від 19.01.2026 потребує постійного стороннього догляду. 
21.04.2026 відповідач, за наслідками розгляду рапорту позивача та доданих до нього документів, листом-відповіддю №1/4943 від 21.04.2025 повідомив позивача про те, що за наслідками вивчення всіх обставин та матеріалів прийнято рішення про відмову у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 та абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з підстав наявності відомостей про інших членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення, а саме ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте документи, які підтверджують, що вище вказана особа потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, позивачем не надано.
Також судом встановлено, що ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) – мати позивача, що підтверджується матеріалами справи, відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , виданого 16.06.2021 Пенсійним фондом України, перебуває на пенсії за віком, ІІ група загального захворювання, терміном дії - довічно.
Зі змісту довідки медико-соціальної експертної комісії Чернігівської спеціалізованої кардіологічної МСЕК від 18.05.2021, серії 12 ААВ №373247 слідує, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановлена друга група інвалідності за загальним захворюванням, інвалідність встановлена безстроково.
Згідно Висновку № 15 лікарсько – консультаційної комісії КНП «Лосинівський центр ПМСД» Лосинівської селищної ради Ніжинського району Чернігівської області про наявність порушення функцій організму, через які особа не може самостійно пересуватися та/або самообслуговуватися і потребує постійного стороннього догляду від 19.01.2026 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , визначено потребу особи в постійному сторонньому догляді. Висновок дійсний до: безстроково.
Згідно довідки №173/01844/Л від 22.01.2026, виданої виконавчим комітетом Вертіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про те, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 фактично проживає з 2020 року за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно акту №22 перевірки сімейного стану військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 від 08.04.2026, затвердженого т. в. обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 підполковником ОСОБА_5 08.04.2026 слідує, що військовослужбовець, який здійснює постійний догляд: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , особа за якою здійснюється постійний догляд: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання АДРЕСА_1 ; документ, що підтверджує інвалідність та потребу особи у постійному догляді, за якою здійснюється/планується здійснювати постійний догляд: довідка до акту огляду медико-соціальної експертної комісії, серії 12 ААВ №373247 від 18.05.2021, група інвалідності друга – безстроково, висновок про наявність порушення функцій організму, через які особа не може самостійно пересуватися та/або самообслуговуватися і потребує постійного стороннього догляду №15 від 19.01.2026 – за станом здоров`я визначено потребу в постійному сторонньому догляді; родинний зв`язок між військовослужбовцем, який здійснює/здійснюватиме постійний догляд, та особою, за якою здійснюється /здійснюватиметься постійний догляд: першого ступеня споріднення - син (свідоцтво про народження НОМЕР_3 від 13.03.1981).
В ході перевірки виявлено: мати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не здійснює
догляд у зв`язку з тим, що сама потребує постійного стороннього догляду – висновок про наявність порушення функцій організму, через які особа не може самостійно пересуватися та/або самообслуговуватися і потребує постійного стороннього огляду №14 від 19.01.2026; Син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 не здійснює догляд бо проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_4 – довідка форми 5 №1959 від 18.03.2026; онука ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 (інформація з реєстру) не здійснює догляд бо сама неповнолітня; онука ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_10 (інформація з реєстру) не здійснює догляд бо сама неповнолітня; онука ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 не здійснює догляд у зв`язку з тим, що після розлучення батьків у 2018 році, будучи неповнолітньою, виїхала з матір`ю до росії і являється громадянкою російської федерації.
Установлено: факт здійснення / необхідність здійснення постійного догляду підтверджено.
Позивач звернувся до суду з цим позовом за захистом своїх прав та інтересів. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.
Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Спеціальним законом, який регулює правовідносини між Державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон №2232-XII).
Частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. 
Пунктом 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб.
На момент подання позивачем рапорту про звільнення зі служби та розгляду адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.
Згідно підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Абзацом 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-XII визначено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, під час дії воєнного стану, зокрема, необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Спір у даній справі стосується питання чи були у позивача, передбачені Законом № 2232-XII підстави для звільнення його з військової служби й відповідно у відповідача підстави для фактичної відмови щодо такого звільнення.
Як слідує з матеріалів справи позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом та з відповідним пакетом документів, про звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, оскільки відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення.
Як вбачається з матеріалів справи мати позивача - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває на пенсії за віком (пенсійне посвідчення № НОМЕР_2 від 16.06.2021), є особою з інвалідністю ІІ групи загального захворювання, терміном дії довічно згідно акту огляду медико-соціальною експертною комісією лікарсько – консультаційної комісії КНП «Лосинівський центр ПМСД» , серії 12 ААВ №373247 від 18.05.2021 та має потребу в постійному сторонньому догляді згідно висновку №15 від 19.01.2026. 
Проте командир Військової частини НОМЕР_1 відмовив позивачу у звільненні зі служби з підстав, що під час розгляду доданих до рапорту документів було встановлено, що наявні відомості про інших членів сім`ї другого ступеня споріднення, а саме онуки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , натомість документи, які підтверджують, що вище вказана особа потребує постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько- консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, позивачем не надано, а тому Військова частина НОМЕР_1 вважає, що на даний час підстави для звільнення позивача з військової служби відсутні.
Суд зауважує, що наявність особи, яка потребує постійного догляду у цій справі є встановленою та сторонами не заперечується.
Натомість проблемним питанням у спірних правовідносинах є з`ясування наявності чи відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати такий догляд.
Щодо вказаного питання Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 27.02.2025 у справі № 380/16966/24 та від 07.05.2025 у справі № 420/30227/24 сформував такі висновки.
Для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:
- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;
- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
При цьому, «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону про військову службу.
Суд встановив, що у матері позивача наявний член сім`ї другого ступеня споріднення - онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому відповідач вважає, що вказана особа може та повинна здійснювати постійний догляд за своєю бабусею, а тому відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби.
Позивач не погодився з таким висновком відповідача, зазначивши, що онука його матері - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 не здійснює догляд у зв`язку з тим, що після розлучення батьків у 2018 році, будучи неповнолітньою, виїхала з матір`ю до росії і являється громадянкою російської федерації.
Суд погоджується з такими доводами позивача, оскільки онука його матері - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 реально не може здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю - ОСОБА_3 з об`єктивних причин, оскільки є громадянкою російської федерації та проживає в росії. 
Отже відмова у звільненні позивача, за наявності в нього обов`язку щодо догляду за особою з інвалідністю та відсутністю іншої особи, спроможної реально забезпечити необхідний догляд особі з інвалідністю в ситуації, що склалася, суперечить принципам: державних гарантій соціального захисту (стаття 46 Конституції України); недопущення перешкод у реалізації прав людини (стаття 21 Конституції України); пріоритетності прав осіб з інвалідністю на отримання належного догляду (Закон № 875-XII).
Су вважає, що при ухвалені відповідачем оскаржуваного рішення про звільнення позивача з військової служби повинно бути забезпечено належний баланс між інтересами держави та правами людини.
Ураховуючи встановлені судом обставин справи, підтверджених відповідними доказами, щодо необхідності позивачем здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, особою з інвалідністю IІ групи, відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які б могли забезпечити та погодились здійснювати відповідний догляд суд дійшов висновку про не доведення Військовою частиною НОМЕР_1 правомірності свого рішення щодо відмови позивачу у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII.
При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.
Правові підстави для розподілу судових витрат згідно статті 139 КАС України відсутні.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати відмову Військової частини НОМЕР_1 , що оформлена листом від 21.04.2026 за №1/4943, про відмову ОСОБА_1 у задоволенні рапорту від 13.04.2026 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4, абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «ґ» пункту 2 частини 4 та абзацу 13 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю II групи.
Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 ).
Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_6 ).

Суддя В.В. Падій