Справа № 351/214/25 
Провадження № 22-ц/4808/648/26 
Головуючий у 1 інстанції Сегін І. Р. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач)  Василишин Л. В.,
суддів:     Баркова В. М., Максюти І. О., 
секретаря     Шемрай Н.Б.
за участю апелянта ОСОБА_1 , 
представника апелянта адвоката Репала О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скарг у представника ОСОБА_1 – адвоката Репала Олексія Олександровича на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2026 року, ухвалене у складі судді Сегіна І. Р. у місті Снятині, у справіза позовом ОСОБА_1 до Снятинської міської ради, ОСОБА_2 про скасування рішень Джурівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2025 року адвокат Репало О. О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Снятинської міської ради, ОСОБА_2 про скасування рішення Джурівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області № 398/30-2020 від 28 лютого 2020 року.
У березні 2025 адвокат Репало О.О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із ще одним позовом до Снятинської міської ради, ОСОБА_2 про скасування рішення Джурівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області № 431-3/32-2020 від 04 серпня 2020 року.
Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 29 квітня 2025 року цивільні справи за вказаними позовами об`єднано в одне провадження.
В обґрунтування позовів представник позивачки зазначав, що 28 лютого 2020 року Джурівська сільська рада Снятинського району Івано-Франківської області прийняла рішення № 398/30-2020 про затвердження акту та встановлення і погодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 , а 04 серпня 2020 року рішення № 431-3/32-2020 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_2 , про які позивачці стало відомо у жовтні 2024 року, після подання нею позовної заяви про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
Вказані рішення, на думку позивачки, є незаконними та такими, що підлягають скасуванню.
Так, згідно із свідоцтвами на спадщину від 22 грудня 2021 року позивачка є власницею земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0894 га кадастровий номер 2625281801:01:001:0498, місцерозташування якої: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,3762 га кадастровий номер 2625281801:01:001:0501, місце розташування, якої: АДРЕСА_1 .
Межівниками земельної ділянки з кадастровим номером 2625281801:01:001:0501, яка належить позивачці є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .
Позивачка не узгоджувала межі земельної ділянки з боку ОСОБА_2 , проте незважаючи на це Джурівська сільська рада прийняла оскаржувані рішення, які є протизаконними, несправедливими та такими, що порушують права позивачки, як землевласника. Фактично ОСОБА_2 захопив частину земельної ділянки позивачки, а Снятинська міська рада узаконила це захоплення прийняттям оскаржуваних рішень.
Враховуючи викладене представник позивачки просив суд визнати протиправними та скасувати рішення Джурівської сільської ради Снятинського району від 28 лютого 2020 року № 398/30-2020 про затвердження акту та встановлення і погодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 , а також рішення Джурівської сільської ради Снятинського району від 04 серпня 2020 року № 431-2/32-2020 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства та передачу у власність ОСОБА_2 .
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2026 рокувідмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Снятинської міської ради, ОСОБА_2 про скасування рішень Джурівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області.
Рішення суду мотивоване тим, що позивачкою не надано доказів порушення її права користування земельною ділянкою, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Представник ОСОБА_1 – адвокат Репало О. О. на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, формально вирішив справу, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. 
Представник апелянтки наголошує, що позивачка не узгоджувала межі земельної ділянки з боку ОСОБА_2 , проте не зважаючи на це, Снятинська міська рада прийняла незаконні та несправедливі оскаржувані рішення, порушивши права позивачки як землевласника. 
Суд першої інстанції, вирішуючи спір, який виник між сторонами, безпідставно відхилив доводи позивачки, не надав належної правової оцінки фактичним обставинам справи, наявним у матеріалах справи доказам, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
На підставі наведеного, представник апелянтки просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Позиція інших учасників справи
Учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Заяви (клопотання) учасників справи
У судовому засіданні апелянтка та її представник вимоги апеляційної скарги підтримали, просили таку задовольнити.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, були повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що рішенням Джурівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області № 398/30-2020 від 28 лютого 2020 року вирішено затвердити акт встановлення та погодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 при відмові суміжного землекористувача, складений земельною комісією Джурівської сільської ради 20 лютого 2020 року.
Надано право сількому голові ОСОБА_10 погодити межу суміжного землекористувача ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що користувач суміжної земельної ділянки відмовляється у погодженні (а.с. 8).
Рішенням Джурівської сільської ради Снятинського району Івано-Франківської області № 431-2/32-2020 від 04 серпня 2020 року вирішено затвердити ОСОБА_2 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарста в АДРЕСА_2 , кадастровий номер 2625281801:01:001:0451, площею 0,2679 га за рахунок земель особистих підсобних господарств. 
Передати ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_2 , кадастровий номер 2625281801:01:001:0451, площею 0,2679 га на основі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (а.с. 70).
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України).
Відповідно до частини першої статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (частини перша, друга статті 78 ЗК України).
Нормами частини першої статті 81 ЗК України визначено способи набуття права власності на земельні ділянки, а саме: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом (частина друга статті 90 ЗК України).
Відповідно до частин другої та третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).
У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом, оспорювала правомірність затвердження Джурівською сільською радою Снятинського району Івано-Франківської області ОСОБА_11 акта встановлення та погодження меж земельної ділянки, а також затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у приватну власність, посилаючись на непогодження нею меж зазначеної земельної ділянки.
Відповідно частин першої - п`ятої, дев`ятої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв); за затвердженими комплексними планами просторового розвитку території територіальних громад, генеральними планами населених пунктів, детальними планами території.
Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.
Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.
Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проєктами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц викладено правовий висновок, що погодження меж є допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки з власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради у затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Ненадання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акта узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14 та у справі № 350/67/15 зазначено, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. Водночас, стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не випливає, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж, необхідно вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки, правового значення вони не мають.
Частинами першою, другою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Відповідно до частини першої статті 118 ЗК України громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташовані жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.
До заяви додається розроблена відповідно до Закону України «Про землеустрій» технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення.
У частині дев`ятій статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Відповідно до частини другої статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
У частині першій статті 123 ЗК України передбачено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Рішення зазначених органів приймається на підставі проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції встановив, що сторони у справі є суміжними землекористувачами. Позивачка відмовилася погоджувати відповідачу межі його земельної ділянки, у зв`язку з чим Джурівською сільською радою було прийнято рішення про надання повноважень щодо погодження меж земельної ділянки сільському голові, а також про затвердження акта встановлення та погодження меж земельної ділянки, а згодом – проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_2 .
Посилаючись на неправомірність зазначених рішень з огляду на непогодження позивачкою як суміжним землекористувачем меж земельної ділянки відповідача, суд обґрунтовано виходив із того, що сама по собі така обставина не є безумовною підставою для визнання незаконними оскаржуваних рішень органу місцевого самоврядування, оскільки підписання акта погодження меж самостійного правового значення не має та не призводить до виникнення, зміни чи припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі її приватизації, що узгоджується із усталеною позицією Верховного Суду, наведеною у цій постанові.
Твердження апелянта щодо існування накладення ділянки відповідача на її ділянку, належними доказами не підтверджено, хоча стороні було роз`яснено її процесуальні права, зокрема і щодо призначення експертизи чи надання іншого висновку спеціаліста. Подана апелянтом власне накреслена схема з розрахунком 0,38 га, не є таким доказом і братися до уваги судом при оцінці доводів щодо захоплення частини її земельної ділянки не може.
Як позовна заява, так і апеляційна скарга містять обґрунтування незаконності оскаржуваних рішень виключно наведеними обставинами. Будь-яких інших доводів позивачка не навела та не надала належних і допустимих доказів на підтвердження того, яким саме чином оскаржувані рішення порушують її права та законні інтереси як суміжного землекористувача. 
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з`ясовано всебічно та повно, їм надано правильну правову оцінку, рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Репала Олексія Олександровича залишити без задоволення.
Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 09 лютого 2026 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 17 червня 2026 року.

Суддя-доповідач:        Л. В. Василишин 
Судді:  В. М. Барков
І. О. Максюта