ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 р. 	Справа № 440/1697/26	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Семененко М.О. , Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.04.2026, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, повний текст складено 21.04.26 по справі № 440/1697/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1 
про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд: визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у донарахуванні та виплаті додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, із розрахунку 100 000 грн на місяць, за увесь період стаціонарного лікування травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, отриманої 02.01.2024, та відпустки за висновком ВЛК, тобто - з 02.01.2024 по 03.01.2025; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 донарахувати та виплатити додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, із розрахунку 100 000 грн на місяць, за увесь період стаціонарного лікування травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, отриманої 02.01.2024, та відпустки за висновком ВЛК, тобто - з 02.01.2024 по 03.01.2025.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.04.2026 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.04.2026 та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України 14.08.2008 №402, встановлення причинного зв`язку травм (поранень, контузій, каліцтв) є особливою компетенцією військово-лікарських комісій. Отже, визначальним документом, встановлюючим причинний зв`язок травми, є відповідне рішення ВЛК. Вказує, що причинний зв`язок травми позивача із захистом Батьківщини встановлений рішенням Центральної військово-лікарської комісії ЗСУ, а тому, у військової частини та у суду немає права ігнорувати її висновки, викладені у протоколі засідання штатної військово-лікарської комісії «Центральна ВЛК ЗСУ (Київ)» №2025-0509-1016-0065-3 від 23.05.2025. Більше того, такий причинний зв`язок визначений військово- лікарською комісією саме тому, що травма отримана позивачем дійсно під час участі у заходах оборони України від збройної агресії рф. Стверджує, що Постанова №168 визначає підставу для виплати 100 000 грн за період стаціонарного лікування не тільки поранення під час участі у бойових діях, а також за період лікування травми, отриманої при здійсненні інших заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Повідомляє, що орієнтовна сума витрат позивача на правничу допомогу з урахуванням апеляційного оскарження судового рішення складає 60000,00 грн; докази на підтвердження витрат надаватимуться протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду апеляційної інстанції.
Військова частина НОМЕР_1 подала до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.04.2026 – без змін. Зазначає, що у період, в якому виникли спірні правовідносини, Військова частина НОМЕР_2 була окремою військовою частиною (зі своїм кодом ЄДРПОУ), тобто фактично виступала окремою юридичною особою, командування якої самостійно приймало рішення в межах своєї компетенції, у т.ч. щодо правовідносин, з яких виник даний спір із позивачем, у зв`язку із чим командування Військової частини НОМЕР_1 (відповідача) не може нести відповідальність за неправомірну (протиправну) дію або бездіяльність командування Військової частини НОМЕР_2 , у випадку наявності такої. Вказує, що для виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на такому лікуванні або у відпустці є те, що таке лікування проводиться після поранення (контузії, травми або каліцтва) та військовослужбовець проходить лікування саме через отримане під час захисту Батьківщини поранення (контузію, травму або каліцтво), тобто має прослідковуватись причинно-наслідковий зв`язок між отриманим пораненням і його лікуванням (що проводиться стаціонарне лікування саме такого поранення). Підставою для видання наказу командира військової частини на виплату додаткової грошової винагороди під час знаходження військовослужбовця на лікуванні через поранення після під час захисту Батьківщини, є відповідні документи, що підтверджують факт і характер поранення а також проведення лікування через таке поранення, зокрема це довідки про обставини травми та виписки з медичної карти стаціонарного хворого, в яких також зазначається строк такого лікування. Зауважує, що довідка про обставини поранення є документом, який встановлює причинний зв`язок між травмою та військовою службою. Вона необхідна для отримання соціальних гарантій, компенсацій, а також для проходження військово-лікарської комісії (ВЛК). Довідка підтверджує, що поранення було отримано під час виконання службових обов`язків, захисту Батьківщини або внаслідок інших обставин, пов`язаних з військовою службою. Відповідно цей документ є підставою для отримання соціальних та фінансових послуг, що надаються військовослужбовцям. Наголошує, що травма позивача 02.01.2024 пов`язана із виконанням обов`язків військової служби, але не має жодного відношення і жодним чином не пов`язана із захистом Батьківщини. У той же час, Постановою № 168 чітко визначено, що додаткова грошова винагорода виплачується виключно за час стаціонарного лікування після отриманого поранення при захисті Батьківщини, але ніяк не за час стаціонарного лікування травми, пов`язаної із виконанням обов`язків військової служби.
Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив службу у період з 26.11.2023 по 14.04.2025 року у Військовій частині НОМЕР_2 , а потім у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_3 , але у списках Військової частини НОМЕР_2 .
Відповідно до директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 17.09.2024 №Д-321/90/дск Військова частина НОМЕР_2 була анульована (розформована), а правонаступником Військової частини НОМЕР_2 виступає Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).
Позивач з 26.11.2023 та 02.01.2024 приймав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, про що видано довідку від 13.10.2024 №32/467.
02.01.2024 позивач перебував на чергуванні КСП батальйону у якості оперативного чергового, де близько 06:00, виконуючи обов`язки військової служби, під час чергування, внаслідок ожеледиці підслизнувся та травмував ногу.
За даним фактом нещасного випадку Військовою частиною НОМЕР_2 проведено спеціальне службове розслідування, за результатами якого був виданий наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 07.01.2024, згідно з яким травма позивача пов`язана із виконанням обов`язків військової служби.
У довідці про обставини травми Військової частини НОМЕР_2 від 20.01.2024 року №32/27 вказано, що позивач отримав травму у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби.
Акт спеціального розслідування нещасного випадку, наказ командира військової частини від 07.01.2024 та довідка про обставини травми позивачем не оскаржувались.
Згідно з довідкою НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь» від 01.04.2024 №261т травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини.
Госпітальною ВЛК травматологічного профілю НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь» позивачу видано свідоцтво про хворобу від 30.12.2024 №956-т, яким підтверджено, що травма тяжкого ступеня, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби; непридатний до військової служби.
Відповідно до протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії «Центральна ВЛК ЗСУ (Київ)» від 23.05.2025 №2025-0509-1016-0065-3 травма старшого лейтенанта ОСОБА_1 так, пов`язана із захистом Батьківщини; постанову про причинний зв`язок травми за свідоцтвом про хворобу госпітальної ВЛК НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь» від 30.12.2024 №956-т - відмінено.
У період з 02.01.2024 по 06.01.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у Військово-медичному клінічному центрі Північного регіону, що підтверджується випискою №48 від 06.01.2024.
Згідно епікризу №54 Військової частини НОМЕР_5 від 30.01.2024 позивач у період з 06.01.2024 по 30.01.2024 перебував на стаціонарному лікуванні після отриманої травми 02.01.2024.
У період з 30.01.2024 по 02.04.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь», про що надано виписку №1457.
Відповідно до довідки НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь» від 01.04.2024 №261т позивач потребував відпустки для лікування після поранення на 30 календарних днів.
Згідно виписки №6283 від 03.01.2025 позивач у період з 01.05.2024 по 03.01.2025 перебував на стаціонарному лікуванні у НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь» після отриманої травми 02.01.2024.
Позивач вважає, що має право на виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень, у зв`язку з отриманням травми, що пов`язана із захистом Батьківщини та подальшим перебуванням на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, а також у зв`язку з перебуванням у відпустках для лікування після травми у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, за всі періоди перебування на такому лікуванні та у відпустках.
16.07.2025, 11.09.2025 та повторно 19.12.2025 позивач подав відповідачу заяви про виплату додаткової грошової винагороди в розмірі 100000,00 гривень у зв`язку стаціонарним лікуванням в медичних закладах внаслідок отриманої травми, пов`язаної із захистом Батьківщини та перебування у відпустці для лікування у період з 02.01.2024 по 03.01.2025.
Листом Військової частини НОМЕР_1 від 28.08.2025 №1843/18883 позивачу повідомлено про необхідність звернення до військової частини з відповідними документами, які підтверджують його лікування у період з 02.01.2024 по 03.01.2025.
Листом Військової частини НОМЕР_1 від 21.11.2025 №1843/24479 позивачу повідомлено про відсутність підстав для включення ОСОБА_1 в наказ на виплату додаткової винагороди після отриманої травми, оскільки дана травма не отримана під час захисту Батьківщини, а отримана під час проходження військової служби з власної необережності.
Листом Військової частини НОМЕР_1 від 03.01.2026 №1843/142 позивачу повідомлено про відсутність підстав для включення ОСОБА_1 в наказ на виплату додаткової винагороди після отриманої травми, оскільки дана травма не отримана під час захисту Батьківщини, а отримана під час проходження військової служби з власної необережності.
Наказом командира Військової частини (по особовому складу) від 12.04.20025 №105 ОСОБА_1 звільнений з військової служби у відставку за підпунктом «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я) та з 12.04.2025 виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн за час стаціонарного лікування та перебування у відпустці у зв`язку з лікуванням з 02.01.2024 по 03.01.2025, звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи наявна довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) ОСОБА_1 , форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, за змістом якої, травмування пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, а не із захистом Батьківщини.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» дія якого, в силу приписів пункту 1 частини першої статті 3 цього Закону, поширюється в тому числі на військовослужбовців правоохоронних органів спеціального призначення, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
У частині 2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з абз. 1 і 2 ч.4 ст.9 цього Закону грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.
28.02.2022 Кабінетом Міністрів України на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», статті 9-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та абзаців 2-8 пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 28.06.2023 №3161-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі по тексту – Постанова №168).
У пункті 1 Постанови №168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, щона період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Пункт 1-2 Постанови №168 передбачає, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Аналогічні положення передбачає також Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі по тексту - Порядок №260; у редакції, чинній на час спірних правовідносин).
Так, пунктами 11-13 розділу XXXIV Порядку №260 встановлено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які:
загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини,- виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла), у тому числі за місяць початку військової служби;
захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення),- за час перебування в полоні (заручниках) та до дня звільнення включно або за час перебування в інтернуванні та до дня повернення до України або за час безвісної відсутності;
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.
З аналізу вищенаведеної норми вбачається, що виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, здійснюється особам, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, тоді як виплата такої додаткової винагороди особам, які перебувають у відпустці, здійснюється за умови, якщо така відпустка надана для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Під час лікування після поранення (без прив`язки до тяжкого), але обов`язково пов`язаного із захистом Батьківщини, військовослужбовці отримують і грошове забезпечення, і додаткову винагороду до 100000 грн, а під час відпустки за станом здоров`я (під час реабілітації) додаткову винагороду до 100000 грн отримують лише ті військовослужбовці, в кого поранення визнано тяжким за висновком ВЛК.
Як вже вказано вище, пункт 12 розділу XXXIV Порядку №260 визначає єдину документальну підставу для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, якою є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, визначеною додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Верховний Суд у постанові від 30.05.2025 у справі №380/27432/23 зазначив, що додаткова винагорода у розмірі 100000 грн виплачується військовослужбовцю за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я. Підставою для її виплати є відповідна довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва). Умовою її виплати є отримання військовослужбовцем порання, пов`язаного із захистом Батьківщини, під час виконання бойових завдань і цей факт має бути підтверджено наказом командира про отримання поранення (контузії, травми, каліцтва), який містить об`єктивні дані та висновки службового розслідування, які це підтверджують.
За матеріалами справи, довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), видана Військовою частиною НОМЕР_2 від 20.01.2024 №32/27, за формою згідно з додатком 5 до Положення №402, чітко вказує: ОСОБА_1 02.01.2024 отримав: закритий косий перелом нижньої третини великогомілкової кістки та фрагментарний перелом верхньої третини малогомілкової кістки правої гомілки зі зміщенням уламків. 02.01.2024 близько 06:00 виконуючи обов`язки військової служби, під час чергування, внаслідок ожеледиці підслизнувся та травмував ногу. Не перебував у стані алкогольного сп`яніння. Не перебував під впливом наркотичних чи токсичних або отруйних речовин. Травмування пов`язане з виконанням обов`язків військової служби.
Отже, довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 20.01.2024 №32/27 про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) ОСОБА_1 , форму якої визначено додатком 5 до Положення №402, підтверджено, що травмування пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, а не із захистом Батьківщини.
За обставинами справи, 02.01.2024 позивач перебував на чергуванні КСП батальйону у якості оперативного чергового, де близько 06:00, виконуючи обов`язки військової служби, під час чергування, внаслідок ожеледиці підслизнувся та травмував ногу.
За даним фактом нещасного випадку Військовою частиною НОМЕР_2 проведено спеціальне службове розслідування, за результатами якого був виданий наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 07.01.2024, згідно якого травма позивача пов`язана із виконанням обов`язків військової служби.
У довідці про обставини травми Військової частини НОМЕР_2 від 20.01.2024 №32/27 вказано, що позивач отримав травму у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби.
Акт спеціального розслідування нещасного випадку, наказ командира військової частини від 07.01.2024 та довідка про обставини травми позивачем не оскаржувались.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи медичні документи (виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виписні епікризи із медичної карти стаціонарного хворого), встановив, що у них відсутні посилання на перебування позивача на лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
Згідно з довідкою ВЛК від 01.04.2024 №261т та протоколу засідання штатної військово-лікарської комісії «Центральна ВЛК ЗСУ (Київ)» від 23.05.2025 №2025-0509-1016-0065-3 травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини, однак суд зазначає, що у вказаних документах відсутнє посилання на отримання позивачем поранення (травми, контузії, каліцтва) безпосередньо під час виконання бойових завдань, що, своє чергою, було б підставою для нарахування та виплати йому додаткової винагороди за періоди перебування на стаціонарному лікуванні та відпустці.
Суд враховує, що відповідно до довідки військової частини від 13.10.2024 ОСОБА_1 у період з 26.11.2023 по 02.01.2024 брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Водночас, згадана довідка не містять відомостей про отримання позивачем поранення (травми, контузії, каліцтва) безпосередньо під час виконання бойових завдань, тобто не надає йому права на отримання додаткової винагороди за період перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці.
Оскільки документальною підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, визначеною додатком 5 до Положення №402, враховуючи, що у довідці про обставини травми від 20.01.2024 №32/27 вказано, що позивач отримав травму у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, із розрахунку 100000 грн на місяць, за увесь період стаціонарного лікування та відпустки з 02.01.2024 по 03.01.2025.
Колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі позивачем мотиви та доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм права та обставин справи і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права при постановленні спірного рішення.
Отже, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги позивача, у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. В апеляційній скарзі також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведених аргументів.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Підстави для розподілу судових витрат згідно зі ст.139 КАС України відсутні.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.04.2026 по справі № 440/1697/26 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	М.О. Семененко   І.С. Чалий