Справа №211/7191/25
Провадження № 1-кп/211/678/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
потерпілого ОСОБА_4 
представника потерпілого ОСОБА_5 
обвинуваченого ОСОБА_6 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривий Ріг Дніпропетровської області кримінальне провадження №1-кп/211/678/26 за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Морозково, Кішертського району, Пермської області, рф, громадянство України, освіта середня, пенсіонер, раніше не судимий, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2025 року приблизно о 12 годині 20 хвилин, обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 21099» реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по сухому асфальтному покриттю проїзної частини дороги проспекту Університетський з боку вул. Дніпровське шосе в напрямку вул. Волгоградської в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. По напрямку руху вищевказаного автомобіля був розташований нерегульований пішохідний перехід, який був позначений дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 та дорожньою розміткою 1.14.2 ПДР України.
У цей же час, попереду автомобіля «ВАЗ 21099» реєстраційний номер НОМЕР_1 , на проїзну частину дороги проспекту Університетський, зі сторони магазину «АТБ-Маркет №698», на нерегульований пішохідний перехід, що позначений дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 та дорожньою розміткою 1.14.2 ПДР України, вийшов пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи відповідно до вимог п. п. 4.16 а) Правил дорожнього руху України, згідно з якими:
- 4.16 а) «Пішохід має право на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора» почав перетинати проїзну частину вказаної дороги, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля «ВАЗ 21099» реєстраційний номер НОМЕР_1 .
В ході подальшого руху автомобіля «ВАЗ 21099» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням обвинуваченого ОСОБА_6 , який діючи з кримінальною протиправною недбалістю, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебував пішохід, не зменшив швидкість, та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, чим порушив вимоги п. п. 2.3(б), 18.1 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:
2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.»;
8.1. «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».
Внаслідок порушення зазначених вимог Правил дорожнього руху України, виконання яких було необхідною та достатньою умовою для запобігання ДТП, обвинувачений ОСОБА_6 , керуючи автомобілем «ВАЗ 21099» реєстраційний номер НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який отримав наступні тілесні ушкодження: тупа поєднана травма тіла – закриті переломи 7, 10 ребер ліворуч, закритий перелом хірургічної шийки лівого плеча із задовільним стоянням уламків, розрив селезінки, хвоста підшлункової залози ускладнені гемоперітонеумом, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 914 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя. П.2.1.3. «л» «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 р. № 6.
Між порушенням обвинуваченим ОСОБА_6 правил безпеки дорожнього руху, а саме вимог п.п. 2.3(б), 18.1 Правил дорожнього руху України та настанням наслідків – спричиненням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , є прямий причинний зв`язок. 

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю та пояснив, що 01 червня 2025 року він відвіз сина на вокзал та повертався додому. Рухаючись по проспекту Університетський з боку вул. Дніпровське шосе в напрямку вул. Волгоградської в Довгинцівському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області зі швидкістю приблизно 20 км/год, він не замітив пішохода, який переходив дорогу по пішохідному переході. Після ДТП він намагався надати першу медичну допомогу потерпілому, постійно був на зв`язку з його дружиною, цікавився його станом здоров`я, відвідував лікарню. Добровільно відшкодував потерпілому завдану шкоду у розмірі 50000 грн. Розуміє, що вчинив кримінальне правопорушення, у вчиненому кається, просить суд суворо його не карати.

Враховуючи свідчення обвинуваченого ОСОБА_6 його повне визнання своєї винуватості, а також те, що він не оспорює фактичні обставини справи, зазначені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, і не наполягає на дослідженні інших доказів по справі, суд, переконавшись у добровільності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, з урахуванням вимог ст.349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніхто не оспорює, обмеживши обсяг доказів показаннями обвинуваченого, потерпілого щодо міри покарання та позовних вимог, які були заявлені під час попереднього судового засідання, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, висновками експертиз, речовими доказами, без дослідження інших доказів, що стосуються фактичних обставин справи.
Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (№12025041230001294) 02.06.2025 року були внесені відомості за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Особу, яку повідомлено про підозру – ОСОБА_6 (а.с.1).
Постановою слідчого СВ Криворізького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 25.06.2025 року правова кваліфікація у кримінальному провадженні №12025041230001294 від 02.06.2025 року з ч. 1 ст. 286 КК України була змінена на ч. 2 ст. 286 КК України (а.с.50-51).

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 пояснив, що обвинувачений ОСОБА_6 добровільно відшкодував заподіяну йому шкоду у розмірі 50000 грн. На суворому покаранні він не наполягає. Просить основне покарання обрати обвинуваченому ОСОБА_6 на розсуд суду та призначити йому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/112-25/8579-ІТ від 25.06.2025 року в дорожній обстановці, що склалася, водій автомобіля «ВАЗ 21099» ОСОБА_6 , для забезпечення безпеки дорожнього руху під час руху по проїзній частині дороги в районі нерегульованого пішохідного переходу, повинен був керуватися вимогами дорожнього знаку 5.38.1 «Пішохідний перехід» та діяти до вимог п.п.2.3. (б) та 18.1. Правил дорожнього руху. 
У цій дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля «ВАЗ 21099» ОСОБА_6 мав можливість запобігти виникненню дорожньо-транспортної пригоди, виконавши технічні вимоги п.п. 2.3 (б) та 18.1 Правил дорожнього руху.
У діях водія автомобіля «ВАЗ 21099» ОСОБА_6 вбачаються невідповідності технічним вимогам п.п.2.3 (б) та 18.1 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди (а.с.34-37).

Згідно висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 02.06.2025 року у водія ОСОБА_6 ознак сп`яніння не виявлено (а.с.6).
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року наголошує, що при оцінки доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумнім сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
З огляду на вищевикладене, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наданий на дослідження суду, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, проводячи судовий розгляд в межах пред`явленого обвинувачення, відповідно до вимог ст. 337 КПК України, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_6 у пред`явленому обвинуваченні поза розумним сумнівом доведена і його дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Відповідно до положень ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. 

Згідно абзацу 2 пункту 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року (в ред. Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009 року) призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Відповідно до п.20 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» №14 від 23.12.2005, при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд враховує ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу винного, той факт, що він раніше не судимий, пенсіонер, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, його повне визнання своєї винуватості, добровільне відшкодування завданої шкоди.
В якості обставини, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого ОСОБА_6 .
Обставин, які обтяжує покарання, судом не встановлено.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідків, що настали у виді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, характер та мотиви допущених обвинуваченим ОСОБА_6 порушень правил безпеки дорожнього руху, ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення кримінального правопорушення, обставини, яка пом`якшують покарання, даних про особу винного, а також приймаючи до уваги позицію потерпілого ОСОБА_7 щодо покарання, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.
Приймаючи до уваги той факт, що в результаті порушення обвинуваченим ОСОБА_6 правил дорожнього руху України потерпілому ОСОБА_7 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, суд приходить до висновку про необхідність призначати ОСОБА_6 додаткове покарання, яке передбачено санкцією статті 286 ч.2 КК України у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
На думку суду, такий вид покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
У підготовчому судовому засіданні потерпілим ОСОБА_7 був заявлений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на його користь моральну шкоду в розмірі 100000 грн. 00 коп., матеріальну шкоду в розмірі 26255 грн. 93 коп. (а.с.38-41).
У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 та його представник адвокат ОСОБА_5 заявили клопотання про залишення цивільного позову без розгляду, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 частково відшкодував спричинену кримінальним правопорушенням моральну шкоду у розмірі 50000 грн. 
Суд, вислухавши думку учасників судового засідання, переконавшись у добровільності волевиявлення потерпілого ОСОБА_7 , уважає можливим задовольнити його клопотання та залишити цей цивільний позов без розгляду, роз`яснивши йому право звернутися з цивільним позовом про відшкодування шкоди завданою кримінальним правопорушенням в порядку цивільного судочинства, після набрання вироком законної сили. 

Постановою слідчого СВ ВП №1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 02.06.2025 року автомобіль «ВАЗ 21099» державний номерний знак НОМЕР_1 , був визнаний речовим доказом по даному кримінальному провадженню та переданий на зберігання на спеціальний майданчик для тимчасового зберігання транспортних засобів Криворізького РУП ГУ НП в Дніпропетровській області (а.с.14-15). Суд вважає необхідним даний речовий доказ повернути власнику.
Постановою слідчого СВ ВП №1 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 10.06.2025 року відеозапис дорожньо-транспортної пригоди від 01.06.2025 року, що міститься на оптичному диску DVD-R був визнаний речовим доказом по даному кримінальному провадженню та зберігається в матеріалах кримінального провадження 12025041230001294 від 02.06.2025 року (а.с.19-20). Суд вважає необхідним даний речовий доказ зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Під час досудового розслідування були понесені витрати, на проведення експертизи №СЕ-19/112-25/8579-ІТ від 25.06.2025 року у сумі 1782 грн. 80 коп. (а.с.33).
Суд вважає, що ці витрати відносяться до процесуальних витрат і на підставі ст.ст.118, 124 ч.2 КПК України повинні бути стягнуті з обвинуваченого ОСОБА_6 .
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373, 374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік. 
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 від відбуття покарання звільнити, якщо він протягом одного року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_6 покласти такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили – не обирати. 
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 на його користь моральну шкоду в розмірі 100000 грн. 00 коп., матеріальну шкоду в розмірі 26255 грн. 93 коп. – залишити без розгляду.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь Кіровоградського НДЕКЦ МВС України (призначення платежу: за експертизу №СЕ-19/112-25/8579-ІТ від 25.06.2025 року процесуальні витрати в сумі 1782 (одна тисяча сімсот вісімдесят дві) грн. 80 коп.
Речові докази:
автомобіль «ВАЗ 21099» державний номерний знак НОМЕР_1 – повернути власнику ОСОБА_6 ;
відеозапис дорожньо-транспортної пригоди від 01.06.2025 року, що міститься на оптичному диску DVD-R – зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
На вирок може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту проголошення вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1