Справа № 465/3055/26 
Провадження 2/465/3617/26 

РІШЕННЯ
іменем України
01.07.2026 року         м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі головуючої судді Коліщук З.М., з участю секретаря Беднар А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства "Львівелектротранс" про стягнення інфляційних втрат та 3% річних,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з Львівського комунального підприємства "Львівелектротранс" на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 3 198,58 грн (три тисячі сто дев`яносто вісім гривень 58 копійок) за період з 05.01.2021 по 28.02.2026; три проценти річних у розмірі 624,65 грн (шістсот двадцять чотири гривні 65 копійок) за період з 05.01.2021 по 20.03.2026; судові витрати у справі, зокрема судовий збір у розмірі 1 064,96 грн та витрати на правничу допомогу, на даний час точний розмір не визначено, орієнтовно становитиме 4000,00 грн.

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Позивач зазначає, що відповідач тривалий час не виконував судове рішення, яким на користь позивача було присуджено грошові кошти, унаслідок чого виплата суми 4 000,00 грн відбулася лише 20.03.2026 після відкриття виконавчого провадження, тобто з простроченням понад п`ять років після набрання рішенням законної сили. У зв`язку з таким несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання кошти зазнали істотного знецінення внаслідок інфляційних процесів, а відповідач протягом усього періоду прострочення фактично користувався належними позивачу грошовими коштами. З огляду на наведене, позивач звернувся до суду з цим позовом з метою захисту свого порушеного майнового права та інтересу просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та три проценти річних, нараховані на суму присуджених коштів за весь період прострочення їх виплати.

Позиція відповідача.

Відповідач просив у задоволенні позову ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» відмовити в повному обсязі. Зазначає, що 04 січня 2021 року набрало законної сили додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова у справі 465/6513/19, яким вирішено стягнути з ЛКП «Львівелектротранс» на користь ОСОБА_1 судові витрати (витрати на правничу допомогу) у розмірі 4 000,00 (чотири тисячі) гривень 00 копійок. У матеріалах справи відсутні реквізити стягувача. Відтак боржник не мав можливості для добровільного відшкодування заборгованості за цим рішенням аж до моменту відкриття виконавчого провадження. Оскільки стягувач звернувся за видачею виконавчого листа аж у січні 2026 року, тобто через 5 років після набрання законної сили рішенням суду, то виконавче провадження було відкрите аж 18.03.2026 державним виконавцем Франківського відділу ДВС у місті Львові Жорноклеєм О.А. (номер виконавчого провадження 80535465). 20.03.2026 виконавче провадження № 80535465 закінчено у зв`язку з тим, що борг (штраф) сплачено в повному обсязі з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження. Отже, боржник без зволікань відшкодував стягувачу присуджену суму коштів. Вважаємо, що боржник з об`єктивних причин не міг здійснити відшкодування відразу після набрання законної сили додатковим рішенням суду у справі 465/6513/19. А відсутність звернень стягувача до боржника з повідомленням реквізитів, куди перераховувати заборгованість, та очікування аж 5 років, щоб отримати виконавчий лист, свідчать про умисне намагання отримати компенсацію інфляційних витрат та 3% річних присудженої суми. Відтак заперечуємо щодо цих позовних вимог. 
Щодо заявлених витрат на правничу допомогу, заперечують, оскільки надання професійної правничої допомоги здійснюють лише адвокати. Витрати на юридичні послуги, надані стороні у справі іншою, ніж адвокат, особою, не належать до витрат на професійну правничу допомогу та не можуть бути відшкодовані у порядку ч. 4 ст. 137, ч. 7 ст. 139 та ч. 3 ст. 141ЦПК України. Жодних підтверджень щодо участі адвоката у наданні правничої допомоги Позивачу у матеріалах справи немає.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 15.04.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та вирішено справу розглядати з викликом сторін.
На адресу суду 24.04.2026 надійшов відзив на позовну заяву.
24.04.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив. У якій позивач зазначає, що додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова у справі № 465/6513/19 набрало законної сили 04 січня 2021 року. З 05 січня 2021 року відповідач перебував у простроченні виконання грошового зобов`язання. Присуджену суму 4 000,00 грн відповідач сплатив лише 20 березня 2026 року - тобто через 1 901 день після настання обов`язку сплати. Зазначені факти підтверджуються матеріалами виконавчого провадження № 80535465 і відповідачем по суті не заперечуються. Крім того, у відзиві відповідач зазначив, що позивач звернувся за видачею виконавчого листа у січні 2026 року. Зазначену обставину позивач не заперечує та визнає.
Вважає доводи відповідача про неможливість виконання рішення суду через відсутність реквізитів стягувача безпідставними, оскільки відповідач як колишній роботодавець мав усі необхідні відомості для встановлення контактних даних та здійснення виплати, а також міг скористатися передбаченими законом способами виконання зобов`язання. Рішення суду було виконано лише після відкриття виконавчого провадження та застосування заходів примусового виконання, що свідчить про допущене відповідачем прострочення.
Позивач зазначає, що інфляційні втрати та три проценти річних є встановленим законом способом захисту майнових прав кредитора та підлягають стягненню незалежно від вини боржника. Твердження відповідача про умисне затягування позивачем виконання рішення з метою отримання додаткової компенсації є необґрунтованими, оскільки такі нарахування лише компенсують втрати від знецінення коштів та користування ними боржником.
24.05.2026 від представника відповідача надійшли додаткові пояснення. Зазначає, що позивач у позовній заяві не зазначив реквізити банківського рахунку або інший спосіб отримання коштів, як це передбачено вимогами цивільного процесуального законодавства. Крім того, відповідач зазначає, що на момент набрання законної сили рішенням про стягнення судових витрат трудові відносини між сторонами були припинені понад два роки, у зв`язку з чим він не мав можливості встановити реквізити позивача та добровільно виконати рішення суду до відкриття виконавчого провадження. З огляду на це відповідач вважає вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних необґрунтованими.
Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Просив позовні вимоги задоволити в повному обсязі.
Представник відповідача у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, просила у задоволенні позовних вимог відмовити.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 20.11.2020 (справа №465/6513/19, провадження №2/465/1525/20) позов ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» про визнання протиправними та скасування наказів, відшкодування моральної шкоди - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ виконуючого обов`язки директора Львівського комунального підприємства "Львівелектротранс" Свищо А.М. від 30.09.2019 року №821-с "Про дисциплінарне стягнення". В решті позовних вимог відмовлено.
Рішення не було оскаржене та набрало законної сили 21.12.2020.
Додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 03.12.2020 (справа № 465/6513/19, провадження №2/465/1525/20) ухвалено про стягнення з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.
Додаткове рішення не було оскаржене та набрало законної сили 04.01.2021.
18.03.2026 державним виконавцем Франківського відділу ДВС у місті Львові Жорноклеєм О.А. відкрито виконавче провадження № 80535465 на підставі виконавчого листа №465/6513/19 виданого 25.02.2026 Франківським районним судом м. Львова.
Постановою від 20.03.2026 державним виконавцем Франківського відділу ДВС у місті Львові Жорноклеєм О.А. постановлено виконавче провадження (№80535465) з примусового виконання виконавчого листа №465/6513/19 виданого 25.02.2026 Франківським районним судом м. Львова закінчити у зв`язку з тим, що борг (штраф) сплачено в повному обсязі з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.
З таблиці індексів інфляції вбачається, що за період з січня 2021 по лютий 2026 індекс інфляції складає 101,30 % * 101,00 % * 101,70 % * 100,70 % * 101,30 % * 100,20 % * 100,10 % * 99,80 % * 101,20 % * 100,90 % * 100,80 % * 100,60 % * 101,30 % * 101,60 % * 104,50 % * 103,10 % * 102,70 % * 103,10 % * 100,70 % * 101,10 % * 101,90 % * 102,50 % * 100,70 % * 100,70 % * 100,80 % * 100,70 % * 101,50 % * 100,20 % * 100,50 % * 100,80 % * 99,40 % * 98,60 % * 100,50 % * 100,80 % * 100,50 % * 100,70 % * 100,40 % * 100,30 % * 100,50 % * 100,20 % * 100,60 % * 102,20 % * 100,00 % * 100,60 % * 101,50 % * 101,80 % * 101,90 % * 101,40 % * 101,20 % * 100,80 % * 101,50 % * 100,70 % * 101,30 % * 100,80 % * 99,80 % * 99,80 % * 100,30 % * 100,90 % * 100,40 % * 100,20 % * 100,70 % * 101,00 %.
Сукупний індекс інфляції за період 05.01.2021-28.02.2026 складає 179,965%.

Норми права, які застосовує суд при вирішенні спірних правовідносин 

Відповідно до частини п`ятої статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки можуть виникати, зокрема, з рішення суду. Таким чином, після набрання рішенням суду законної сили між сторонами виникло грошове зобов`язання, боржником за яким є відповідач.
Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому відповідно до частини першої цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання – тобто посилання на об`єктивні труднощі з виконанням саме по собі не є підставою для звільнення від нарахувань за статтею 625 ЦК України.
Зазначені положення поширюються на будь-яке грошове зобов`язання незалежно від підстав його виникнення, у тому числі на зобов`язання зі сплати присуджених судовим рішенням сум (зокрема судових витрат), оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання: наявність судового акта про стягнення заборгованості не припиняє грошового зобов`язання боржника і не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, за весь час прострочення, а вирішення судом спору про стягнення коштів не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Такий правовий висновок послідовно застосовується Верховним Судом, зокрема в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2026 у справі №922/4734/24, в якій з посиланням на постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18, від 07.04.2020 у справі №910/4590/19 та від 10.09.2025 у справі №369/13444/20 зазначено, що ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості не є підставою заміни договірного зобов`язання новим зобов`язанням за судовим рішенням, а лише надає можливість примусового виконання вже наявного зобов`язання, яке залишається невиконаним до моменту фактичної сплати боргу.
При цьому моментом початку прострочення виконання грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, є наступний день після набрання таким рішенням законної сили (правова позиція, викладена у вказаній постанові Верховного Суду від 27.01.2026 у справі №922/4734/24 з посиланням на постанову від 20.08.2025 у справі №910/10616/24).
Право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних є визначеним законом способом захисту майнового права та інтересу, є акцесорним (додатковим) до основного зобов`язання, не залежить від вини боржника і не обумовлюється встановленням судом наявності чи відсутності умислу будь-якої зі сторін щодо строків звернення за примусовим виконанням. Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, у зв`язку з чим право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення зобов`язання до моменту його усунення.
Відповідно до статті 537 ЦК України боржник має право у разі відсутності кредитора, ухилення кредитора від прийняття виконання або іншого прострочення з його боку внести належні з нього кредиторові гроші у депозит нотаріуса; таке виконання вважається проведеним. Отже, навіть за відсутності в боржника відомостей про реквізити стягувача закон надавав відповідачу законний спосіб своєчасного виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року в справах №910/16945/14 та №908/1394/17, від 16 листопада 2018 року в справі №918/117/18, від 30 січня 2019 року в справах №905/2324/17 та №922/175/18, від 13 лютого 2019 року в справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Відповідно до п.18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», за змістом ст. 552, ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та 3% річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань.

Мотивована оцінка доказів, наданих сторонами та висновки суду за результатами позову.

Судом установлено, що додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 03.12.2020 у справі №465/6513/19, яким з відповідача на користь позивача стягнуто судові витрати у розмірі 4000,00 грн, набрало законної сили 04.01.2021. Відповідно до наведеної правової позиції Верховного Суду моментом початку прострочення виконання цього грошового зобов`язання є наступний день після набрання рішенням законної сили, тобто 05.01.2021, що повністю узгоджується з датою початку періоду нарахувань, заявленого позивачем.
Суд враховує усталену правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої невиконання грошового зобов`язання є триваючим, а право кредитора на стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних виникає з моменту порушення зобов`язання і до моменту його фактичного виконання.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Судом встановлено та сторонами не заперечується, що відповідач добровільно вказане зобов`язання не виконав; кошти сплачено лише 20.03.2026 у межах примусового виконавчого провадження №80535465, відкритого 18.03.2026 на підставі виконавчого листа, виданого судом 25.02.2026 за заявою стягувача від січня 2026 року. Отже, період прострочення виконання грошового зобов`язання охоплює час з 05.01.2021 по 20.03.2026.
Доводи відповідача про відсутність у нього відомостей про банківські реквізити позивача та про припинення трудових відносин з ним за два роки до набрання рішенням законної сили судом відхиляються, оскільки відповідно до частини першої статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання, а закон (стаття 537 ЦК України) надавав відповідачу можливість виконати зобов`язання шляхом внесення коштів у депозит нотаріуса незалежно від наявності в нього відомостей про рахунок кредитора. Відповідач, маючи інформацію про набрання судовим рішенням законної сили (оскільки сам брав участь у справі №465/6513/19), мав об`єктивну можливість і обов`язок вжити заходів до виконання грошового зобов`язання протягом більш як п`яти років, проте таких заходів не вживав, що свідчить про прострочення виконання саме з його боку. Доводи відповідача про нібито недобросовісну поведінку позивача, який звернувся за видачею виконавчого листа лише в січні 2026 року, не спростовують факту прострочення відповідача, оскільки звернення кредитора до примусового виконання є його правом, а не обов`язком, і не впливає на природу та тривалість уже наявного прострочення з боку боржника.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд встановив його арифметичну правильність: сукупний індекс інфляції за період з 05.01.2021 по 28.02.2026 становить 179,965%, що при нарахуванні на суму основного боргу 4000,00 грн дає суму інфляційних втрат 3198,58 грн; три проценти річних, нараховані на суму 4000,00 грн за період з 05.01.2021 по 20.03.2026 (1901 день прострочення), становлять 624,65 грн. Відповідач наведений розрахунок по суті не оспорював, обмежившись запереченнями щодо самої підстави нарахувань, які судом відхилено з наведених вище мотивів.
Згідно поданого розрахунку, встановивши його відповідність вимогам закону, арифметичну правильність та дійшов висновку, що зазначені суми підлягають стягненню з відповідача.
З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення інфляційних втрат у розмірі 3198,58 грн та трьох процентів річних у розмірі 624,65 грн, які підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

Згідно з ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Щодо заявлених позивачем витрат на правничу допомогу в орієнтовному розмірі 4000,00 грн суд зазначає, що остаточний розмір таких витрат позивачем не визначено, а доказів на підтвердження факту надання правничої допомоги саме адвокатом (договір про надання правничої допомоги, ордер або довіреність адвоката, документи про оплату) матеріали справи на момент ухвалення рішення не містять. За відсутності таких доказів вимога не може бути задоволена в порядку розподілу витрат на професійну правничу допомогу, передбаченому статтями 137, 141 ЦПК України; питання компенсації фактично понесених судових витрат, не включених до ціни позову на момент ухвалення рішення, підлягає вирішенню судом додатково в порядку частини восьмої статті 141 ЦПК України за наслідками подання стороною відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення.
Позивач просить стягнути з відповідача судовий збір у сумі 1064,96 грн.
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1064,96 гривень, як передбачено статтею 4 Закону України «Про судовий збір».
Ціна позову визначена позивачем сумою стягнення 3823,23 гривень.
Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним при поданні позову судовий збір у розмірі 1064,96 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією (безготівковий переказ в національній валюті) в національній валюті № HM0M-H6HP-KM86-TM1X від 31.03.2026. 
Згідно з ч. 5ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства "Львівелектротранс" про стягнення інфляційних втрат та 3% річних – задовольнити. 
Стягнути з Львівського комунального підприємства "Львівелектротранс" на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у розмірі 3 198,58 грн (три тисячі сто дев`яносто вісім гривень 58 копійок) за період з 05.01.2021 по 28.02.2026 та три проценти річних у розмірі 624,65 грн (шістсот двадцять чотири гривні 65 копійок) за період з 05.01.2021 по 20.03.2026.
Стягнути з Львівського комунального підприємства "Львівелектротранс" на користь ОСОБА_1 заборгованість понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 1 064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн. 96 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, і може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Львівське комунальне підприємство "Львівелектротранс", ЄДРПОУ 03328406, місцезнаходження: 79013, Львівська обл., місто Львів, вул. Сахарова, будинок 2.

Повний текст рішення складено та підписано 1 липня 2026 року.

Суддя Коліщук З.М.