Справа № 202/2959/26
Провадження № 2/202/3664/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді – Бєсєди Г.В.
за участю секретаря – Міщенко М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду міста Дніпра цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпробас» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди, - 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпра з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпробас» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що має статус ветерана органів внутрішніх справ, 28 листопада 2025 року о 07 год. 55 хв. у місті Дніпро позивач користувався автобусним маршрутом загального користування № 70, від посадочної платформи «Старомостова площа». При посадці в автотранспорт позивач пред`явив водію автобусу посвідчення ветерана органів внутрішніх справ, яке надає йому право на безкоштовний проїзд, але водій відмовив позивачу у пільговому проїзді мотивував свою відмову тим, що на підставі розпорядження міської ради діє обмеження проїзду пільгової категорії пасажирів до 10.00. 
28 листопада 2025 року позивач звернувся до відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті зі скаргою на дії перевізника ТОВ «Дніпробас» в особі водія автотранспортного засобу та просив застосувати заходи впливу на нього, та 08 грудня 2025 року отримав відповідь, в якій йому було повідомлено про здійснення відповідачем службового розслідування. Повідомлено, що водій автотранспортного засобу надав пояснення в яких зазначав, що пасажир схожий на позивача не надавав ніяких посвідчень, які підтверджують право на пільговий проїзд. 
Позивач вважає, що водій незаконно відмовив йому у пільговому проїзді, внаслідок чого позивач був змушений придбати квиток серії ДБФМ №017032 за ціною 20 грн, що вважає порушенням його прав, як пільговика та його порушені права підлягають захисту по суду у відповідності до положень ЗУ Про захист прав споживачів.
Також позивач вважає, що незаконним діями відповідача йому завдана моральна шкода, яку він оцінює у 700 грн.
Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпробас» надав відзив на позовну заяву в якому зазначав, що проїзний квиток серії НОМЕР_1 долучений до позовної заяви лише підтверджує факт придбання квитка, однак не може бути доказом та доводити, що ОСОБА_1 було безпідставно відмовлено в пільговому проїзді. 28.11.2025 ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби з безпеки на транспорті, в якій просив відповідно до законодавства здійснити рейдову перевірку на маршруті № 70 та прийняти міри впливу на незаконні дії водія. 08.12.2025 відділ державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті надав відповідь за № 4609/26.1/23-25 та зазначив, що на підприємстві по факту звернення проведено службове розслідування, водієм надано пояснення, а саме 28.11.2025 у салон автобуса зайшов пасажир, жодних документів, які підтверджують право на пільговий проїзд водію не було надано, а натомість оплатив проїзд, отримавши проїзний квиток, який наполегливо вимагав. Дана відповідь відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті не містить відомостей чи доказів, які б підтверджували факт відмови водія у здійсненні пільгового перевезення позивача. Таким чином, зі змісту вищезазначеної відповіді вбачається, що позивачем не було пред`явлено документів, які підтверджують право на пільговий проїзд, пасажир оплатив вартість проїзду добровільно та ніякої конфліктної ситуації між водієм та пасажиром не було. Також звертав увагу суду, що за результатами розгляду звернення орган державного нагляду (контролю) не встановив порушень законодавства в сфері автомобільного транспорту з боку відповідача.
Також звертали увагу, що контролюючий орган не встановив підстав для проведення рейдової перевірки, а тому не проведення рейдової перевірки не свідчить про наявність порушень з боку ТОВ «ДБ» та не може бути доказом обґрунтованості позовних вимог.
До суду не надано жодного належно, допустимого та достатнього доказу спричинення відповідачем моральних чи фізичних страждань, зокрема приниження честі та гідності позивача. Таким чином, вважають, що вимога щодо стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню, так як позивач не надав жодних належних доказів в обґрунтування її наявності та розміру, зокрема за відсутності підтвердження вини водія та відповідача. Просили відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 надав відповідь на відзив в якому зазначав, що проїзний квіток серії ДБФМ № 017032 є належним, допустимим та достатнім доказом на підтвердження здійснення позивачем поїздки 28 листопада 2025 року. Звертав увагу на нездійсненні контролюючою організацією рейдової перевірки на дорозі, що було б цілком правильним, тому як це вже не перший позов позивача до суду саме до цього відповідача. Також наголошував, що позивач виклав свої доводи з приводу спричиненої йому моральної шкоди в позові. Просив суд задовольнити позов у повному обсязі. 
Позивач надав заяву про розгляд справи без його участі. 
Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпробас» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що позивач має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів органів внутрішніх справ, що підтверджується копією посвідчення № НОМЕР_2 від 18 січня 2006 року.
28.11.2025 позивачеві відмовлено у пільговому проїзді автобусом з д.р.н. НОМЕР_3 , за міським маршрутом № 70, перевізником якого є ТОВ «Дніпробас» та позивач придбав квиток серії ДБКМ №017032 на міський автобус вартістю 20 грн.
Того ж дня позивач звернувся до відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті із скаргою на дії автоперевізника (відповідача) у особі водія автотранспортного засобу, та застосування до нього мір впливу.
08 грудня 2025 року позивач отримав відповідь відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті за 4609/26.1/23-25, якій повідомив про здійснення відповідачем службового розслідування по факту викладеного позивачем, у якому зазначило що в ранковий час 28 листопада 2025 року на кінцевої зупинці маршруту № 70 «Старомостова площа» у салон автобусу зайшов пасажир схожий за описом на позивача. Зі слів водія, позивач не надавав ніяких посвідчень, підтверджуючих права на пільговий проїзд. Але водій звернув увагу саме тому, що позивач наполегливо вимагав надати йому проїзний квиток , якій йому і був наданий. Та зазначив що ніяким чином під час поїздки з зазначеним громадянином не конфліктував.
Позивач також 28 листопада 2025 року письмово звернувся до відповідача зі скаргою на дії водія.
10 січня 2026 року позивач отримав відповідь відповідача від 05 січня 2026 року за № 3, в якому відповідач послався на рішення Дніпровської міської ради від 21 червня 2017 року за № 47/22 «Про затвердження Порядку розрахунку компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян на міських автобусних маршрутах загального користування» про обмеження пільгового проїзду до 10.00 та з 15.00. Відповідач підтвердив факт пред`явлення позивачем посвідчення ветерана органів внутрішніх справ, але зазначав, що позивач добровільно сплатив вартість проїзду.
Відповідно до ст.37 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.
Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом.
Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом. Види та обсяги пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.
Відповідно до ч. 2 ст. 42 Закону України "Про автомобільний транспорт", договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус.
Згідно положень п. 1 ч. 2 ст. 41 Закону України "Про автомобільний транспорт", пасажир зобов`язаний: мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, а за наявності права пільгового проїзду - відповідне посвідчення.
Згідно пп.10 п.145 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 року № 176, перевізник зобов`язаний: здійснювати перевезення пасажирів з квитками і пасажирів, яким згідно із законодавством надано пільги щодо плати за проїзд.
Відповідно до п. 6 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року № 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" до заяви повинні бути додані необхідні документи - залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).
Як вбачається з матеріалів справи, згідно посвідчення № НОМЕР_2 від 18 січня 2006 року  ОСОБА_1 є ветераном органів внутрішніх справ та має право на пільги, відповідно до п.11 ст.6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Судом встановлено, що позивач не зміг скористатися наданим йому законодавством правом у пільговому безкоштовному проїзді за автобусним маршрутом № 70 в м. Дніпрі, внаслідок чого був змушений купувати проїзний квиток за власні кошти. Зазначений факт підтверджується дослідженим судом доказом: копією проїзного квитка серії НОМЕР_4 на право проїзду.
Враховуючи вищезазначене, наявність у позивача квитка на здійснення права проїзду у транспорті є договором, в розумінні ст. 42 ЗУ «Про автомобільний транспорт», який укладений саме з відповідачем, як перевізником на певному маршруті. Відтак, враховуючи наявність у позивача права на пільговий проїзд, що підтверджено належним доказом у вигляді посвідчення, а також наявність і квитка про проїзд у транспорті, що виключає застосування посвідчення, як пільги, суд доходить висновку про відмову у такому застосуванні посвідчення та відмову у пільговому проїзді позивача з боку відповідача в особі його водія, що відповідачем спростовано не було.
Суд вважає доведеним, що в порушення норм закону відповідач в особі водія автобусного маршруту № 70 протиправно відмовив позивачу у пільговому проїзді в автомобільному транспорті загального користування, а тому суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів, сплачених ним у рахунок оплати вартості проїзду, в розмірі 20 грн.
Щодо відшкодування моральної шкоди.
Так, згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
У пунктах 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Водночас, згідно з ч. 2ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 37 Закону України «Про захист прав споживачів», за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до ст. 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник, який здійснює перевезення пасажирів на договірних умовах, зобов`язаний забезпечувати дотримання персоналом вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Суд відзначає, що предметом позову є захист порушеного права позивача ОСОБА_1 на пільговий проїзд, як ветерана органів внутрішніх справ, яке йому надане Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Отже, протиправною поведінкою щодо позивача, що встановлено судом у цій справі, є відмова відповідачем ТОВ «Дніпробас» у наданні пільгового проїзду, чим позивачеві завдано моральних страждань, які полягали в приниженні його статусу як ветерана органів внутрішніх справ, та такі обставини вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, зокрема, звернення до відповідної служби щодо перевірки дій водія відповідача та звернення за захистом свого порушеного права на пільговий проїзд до суду.
Суд вважає доведеним, що у зв`язку з протиправними діями відповідача, які полягали у відмові позивачу в пільговому проїзді та безпідставній оплаті проїзду у розмірі 20 грн, тобто порушенні наданих позивачу державою пільг, позивач дійсно зазнав моральних страждань.
Отже, з урахуванням тяжкості спричинених позивачу моральних страждань, вимог розумності і справедливості, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 700 грн, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. 
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення (частина четверта статті 268 ЦПК України).
Згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, що узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.09.2022 у справі № 1519/2-5034/11, тобто датою ухвалення судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 05.05.2026, є дата складення повного судового рішення 18.05.2026.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 76-78, 81, 263, 264, 265, 354 ЦПК України суд, - 

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпробас» про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди - задовольнити. 

Визнати неправомірними дії товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпробас» щодо відмови ОСОБА_1 у пільговому перевезенні маршрутом №70 у м. Дніпрі.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпробас», ЄДРПОУ 43122904, на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , вартість проїзду у сумі 20 грн та моральну шкоду у розмірі 700 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпробас», ЄДРПОУ 43122904, на користь держави судовий збір в сумі 1 064, 96 грн.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 18.05.2026.

Суддя        Г.В. Бєсєда