Справа № 450/5794/25  Провадження № 2/450/786/26 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2026 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі: 
головуючого - судді Добош Н.Б.
при секретарі Хамуляк Ю.В.
за участі позивача ОСОБА_1 
предстаника відповідача ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Оброшинської сільської ради Львівського району Львівської області про позбавлення батьківських прав та встановлення факту самостійного утримання, та виховання дитини, 
стислий виклад позиції позивача та відповідача :
підстава позову (позиція позивача): 02.11.2001 року між сторонами був зареєстрований шлюб. 10.05.2023 року рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області шлюб було розірвано. Від шлюбу у сторін є троє дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Від травня 2024 року відповідачка не проживає на території України, припинила спілкування з позивачем та з дітьми, виїхала за кордон на постійне місце проживання. Усі діти проживають з позивачем. Наймолодшою донькою мати не цікавиться взагалі, ані життям, ані здоров`ям, ані навчанням, не провідує доньку. Винницька ОСОБА_7 залишилась без повноцінного батьківського виховання. У дитини високий рівень тривожності, відчуває себе покинутою, бо її залишила матір.
Малолітня дитина ОСОБА_6 з дня народження проживає постійно з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , що є власністю дідуся ОСОБА_5 . Відсутність піклування та контактів зі школою з боку відповідачки підтверджується характеритикою із школи, де навчається дитина. Відповідачка не надає жодної фінансової допомоги дитині, спілкування відсутнє. 
Висновком служби у справах дітей Оброшинської сільської ради від 11.06.2024 та відповідно до рішенння виконкому Оброшинської сільської ради № 114 від 26.09.2024 - місце проживання ОСОБА_6 визначено з батьком.
У заяві від 18.09.2024 на адресу начальника служби у справах дітей Оброшинсьої сільської ради відповідачка зазначила, що не може бути присутньою, а також те, що постійно проживає за кордоном. У заяві від 08.08.2024 відповідачка також зазначала, що перебуває за кордоном, а саме з 05.07.2024 переїхала у США та зазначала, що дитина перебуває на повному утриманні батька, а вона повертатись в Україну найближчі декілька років не планує. 
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.05.2025 року у справі № 450/1347/25 вирішено стягувати з ОСОБА_3  на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу ОСОБА_3 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.03.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
ОСОБА_1 подавався позов від 09.12.2024 до суду про позбавлення батьківських прав, встановлення факту самостійного утримання виховання дитини, визначення місця проживання, який був залищений без розгляду. 
На підставі наведеного, з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини, вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав, просить заявлені позовні вимоги задоволити. 
Представником відповідача ОСОБА_9 - ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому щодо задоволення позовних вимог заперечила, вказала, що з усіма трьома дітьми відповідачка підтримує відносини, спілкується, цікавиться та утримує. Перебуває за межами України тимчасового, лише для того, щоб підтримати фінансово дітей ( оскільки навчання платне) та зробити ремонт в особистому житлі для подальшого проживання в Україні. Відповідачка направляє кошти для особистого розпорядження через Монобанк. Відповідачка і до розірвання шлюбу була неодноразово на заробітках за межами України і навіть з молодшою малолітньою донькою. Домовленість, що малолітня донька буде проживати з батьком була між сторонами у справі обговорена станом на липень 2024 року і не потребує встановлення фактів та видачу висновків державними органами. 
Вказує, що покладені в основу рішення органу опіки та піклування докази та пояснення завника є неналежно обгрунтованими, зроблені без наведення достатніх доказів ухилення матері від батьківських обов`язків, не містить даних, які об`єктивно її характеризують як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, та не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав. Рішення органу опіки та піклування оскаржені відповідачкою. 
Вказує, що необгрунтоване та передчасне (за відсуності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і грунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатись таким, що відповідає інтересам дитини. 
Таким чином відповідач вважає, що відсутні законні підстави та обставини для задоволення позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.
З приводу заявлених вимог про встановлення факту самостійного утримання, виховання та проживання дитини, вважає, що такий спір має ознаки штучного та направлений не на захист прав та інтересів дитини, а здебільшого на реалізацію прав, які гіпотетично підпадають під зміст ч.4 ст.23 Закону України «Про мобілізційну підготовку та мобілізацію».
Враховуючи наведене відповідач вважає, що відсутні законні підстави та обставини для задоволення позову в цій частині. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Позивач в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав з підстав вказаних у позовній заяві та просив такі задоволити в повному обсязі. Вказав, що у дитини ОСОБА_8 є телефон та вона спілкується з мамою ОСОБА_3 по телефону. Зазначив, що у сторін не було спору про визначення місця проживання дитини. Підтвердив, що відповідач передала у подарунок доньці музичний інструмент. 
Представник відповідача у судовому засіданні щодо задовлення позовних вимог заперечила, з підстав, наведених у відзиві.
Представник Служби у справах дітей Оброшинської сільської ради будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подано.
Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Сторони перебували у шлюбі з 02.11.2001 року, який було розірвано згідно рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10.05.2023 року.
Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 03.11.2018 року, стверджується, що батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
У довідці від 10.07.2024 року № 322, виданої Оброшинською сільською радою зазначено, що ОСОБА_6 знаходиться на утриманні батька ОСОБА_1 .
У довідці від 10.10.2024 року № 519, виданої Оброшинською сільською радою зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , позивач, відповідач, та діти: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 . 
У довідці від 09.12.2025 року № 476, виданої Оброшинською сільською радою зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , позивач та діти: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 . 
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.05.2025 року у справі № 450/1347/25 вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу ОСОБА_3 , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 31.03.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Позивач попередньо вже звертався з позовною заявою до Пустомитівського районного суду Львівської області з аналогічними позовними вимогами. Ухвалою від 11.12.2024 року було відкрито провадження у справі № 450/5674/24. Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.06.2025 року у даній справі позовну заяву було залишено без розгляду.
Згідно висновку про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , виданого Службою у справах дітей Оброшинської сільської ради, за заявою ОСОБА_1 від 19.09.2024 року, рішення № 114 від 26.09.2024 виконавчого комітету Оброшинської сільської ради визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_1 . У витягу з протоколу № 10 зазначено, що ОСОБА_3 подала письмову заяву, в якій вказала, що вона заперечує проти визначення місця проживання дитини з батьком.
Згідно довідки Закладу освіти Оброшинського ЗЗСО І-ІІІ ступенів ім.Шанковського від 15.05.2023 року, вбачається, що дитина ОСОБА_6 відвідує даний заклад та навчається у третьому класі. Батько дитини ОСОБА_1 спілкується з педагогами, які навчають дочку, цікавиться шкільним життям дитини. Мати, ОСОБА_3 контакту із школою не підтримує, із вчителями не спілкується. Дитину до школи приводять і забирають тато, інколи бабуся. 
Згідно довідки Закладу освіти Оброшинського ЗЗСО І-ІІІ ступенів ім.Шанковського від 10.12.2025 року, вбачається, що дитина ОСОБА_6 відвідує даний заклад та навчається у шостому класі. Батько дитини ОСОБА_1 спілкується з педагогами, які навчають дочку, цікавиться шкільним життям дитини. Мати, ОСОБА_3 контакту із школою не підтримує, із вчителями не спілкується. Дитина часто згадує про маму. 
Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Законодавцем передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України).
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Статтею 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.
Положеннями ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зробив висновок у постанові від 29 липня 2021 року (справа № 686/16892/20), згідно якого позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування, слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Рішенням № 19 від 05.02.2025 року виконавчим комітетом Оброшинської сільської ради затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_11 відносно доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У вказаному висновку зазначено, що 13.01.2025 року відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини, на якому розглядалося питання про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , оскільки остання не з`явилась, тому розгляд питання було перенесено, 05.02.2025 відбулось засідання комісії з питань захисту прав дитини, на якому розглядалося питання про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , остання не з`явилась, була належним чином повідомлена про засідання, а тому розгляд питання було здійснено без її участі. Як вбачається з висновку, комісією було взято до уваги характеристику, видану Оброшинською сільською радою, згідно якої ОСОБА_1 одноосібно виховує малолітню доньку, мати ОСОБА_3 участі у вихованні доньки не бере; довідку Оброшинського ЗЗСО І-ІІІ ступенів ім.Шанковського, згідно якої батько ОСОБА_1 спілкується з педагонами, цікавиться шкільним життям дитини; мати, ОСОБА_3 контакту із школою не підтримує, із вчителями не спілкується; обстеження працівниками у справах дітей сільської ради від 10.02.2025 року, в ході якого було обстежено житловий будинок, встановлено, що дитина забезпечена усім необхідним для комфортного проживання, навчання та проведення дозвілля. 
Висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню й оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі N 638/15336/18, провадження N 61-13690св20; від 07 лютого 2022 року у справі N 759/3554/20, провадження N 61-1544св21; від 10 листопада 2023 року у справі N 401/1944/22, провадження N 61-10115св23; від 15 листопада 2023 року у справі N 932/2483/21, провадження N 61-5203св23).
За положенням частини шостої статі 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Оцінюючи висновок Оброшинської сільської ради про доцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав стосовно її доньки, ОСОБА_8 у сукупності з іншими доказами, суд зазначає, що вказаний висновок не є об`єктивним та належно не обґрунтований, зроблений без наведення достатніх доказів, які б підтверджували ухилення відповідача від здійснення батьківських обов`язків, не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, у такому не враховані думка дитини, як і не встановлювались обставини, які стали підставою переїзду відповідача, а тому сама по собі обставина перебування на заробітках за кордоном не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав відповідача.
З акту обстеження № 109 обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 25.06.2024, вбачається, що такий складений для отримання житлової субсидії та складений за участі головного спеціаліста відділу соціальної роботи та депутата округу, та вбачається, що обстеження проведено виключно за участі позивача та грунтується на поясненнях з його слів. З акту обстеження № 143 обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства/фактичного місця проживання особи від 09.12.2025, вбачається, що у розділі: «Вид державної виплати, за якою звертається особа», відсутні будь-які відмітки, такий складений за участі головного спеціаліста відділу соціальної роботи та депутата округу, та вбачається, що обстеження проведено виключно за участі позивача та грунтується на поясненнях з його слів. 
У довідці закладу освіти від 10.12.2025 року, зазначено, що дитина часто згадує маму. 
Окрему увагу слід звернути на те, що 09.06.2025 року представник відповідача звернулася до Органу опіки та піклування Оброшинської сільської ради із заявою про перегляд рішень та скасування висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно її доньки, ОСОБА_8 та висновку про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6 з батьком, що свідчить про її зацікавленість у прийнятті участі в житті доньки та без підтверджуючих доказів зворотного не може стверджувати про її ухилення від виконання батьківських обов`язків. 
У відповідь на подану заяву відповідача, Оброшинська сільська рада надала відповідь від 11.07.2025, в якій рекомендувала звернутись до суду.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , вказав, що сторони у справі є його батьками, та у них склались нормальні відносини. Зазначив, що батьки розлучились та на даний час мама тимчасово проживає за кордоном. Він та його сестри спілкуються з мамою, сестра ОСОБА_7 спілкується з мамою кожного дня по телефону. Мама цікавиться усім чим, живе дитина. Надсилає сестрі кишенькові гроші. Передала ОСОБА_12 флейту, бо їй подобається грати на музичному інструменті. Мама задовільняє потребу ОСОБА_8 у побутових речах, у харчуванні, гігієні, надсилаючи кошти.
Відповідно до частин другої, третьої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин (постанови від23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 28 лютого 2024 року в справі № 303/4697/22, від 12 лютого 2024 року в справі № 202/1931/22 та інші).
Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Суд, аналізуючи в сукупності зібрані у справі докази, приходить до висновку, що наведені позивачем обставини щодо неналежної участі відповідача в утриманні і вихованні доньки не можуть бути достатніми підставами в розумінні ст.164 СК України для ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав.
Виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини, шляхом позбавлення відповідача батьківських прав, при розгляді даної справи судом не встановлено, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої доньки, необхідне в якнайкращих інтересах дитини. 
З огляду на вказане, позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно її доньки ОСОБА_8 не зумовить дотримання найважливіших інтересів дитини, а негативно вплине на її розвиток.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що наразі позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 не буде ґрунтуватися на суттєвих і достатніх причинах у контексті національного законодавства та практики ЄСПЛ та є передчасним.
Проте встановлені обставини справи, зокрема відутність контактів з навчальним закладом, де навчається дитина, вказують на наявність підстав для того, щоб попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки - ОСОБА_8 .
Суд звертає увагу, що залишення поза увагою попередження суду про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків в подальшому може бути визнано достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23, від 06 березня 2024 року в справі № 317/2256/22, від 09 червня 2023 року в справі № 591/6037/21).
Щодо позовних вимог в частині встановлення факту самостійного утримання, та виховання дитини, суд зазначає наступне.
Згідно ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Позивачем в позовних вимогах не зазначено за який період він просить встановити факт самостійного утримання, та виховання дитини. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він самостійно виховує та утримує доньку станом на час розгляду справи судом, зокрема про те, що він має офіційне місце роботи та отримує доходи, копії фіскальних чеків на придбання одягу та продуктів харчування для дитини. Реєстрація місця проживання відповідача за іншою адресою, окремо від дитини, перебування відповідача закордоном у зв`язку з роботою, не підтверджує факту самостійного виховання та утримання дитини позивачем. Показами свідка ОСОБА_4 підтверджується, що ОСОБА_3 надає матеріальну підтримку доньці ОСОБА_6 .
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
З огляду на зазначене, витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивача. 
Керуючись ст.ст. 81, 247, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в :
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , - відмовити.
Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області або безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 
Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме місце реєстрації якої АДРЕСА_1 
Третя особа : Службу у справах дітей Оброшинської сільської ради, ЄДРПОУ44340708, Львівська область Львівський район с. Оброшино, вул. Шевченка, 5
Повний текст рішення складено 10.06.2026 року.

Суддя	Н.  Б.  Добош