ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2026 року м.Дніпро Справа № 912/3066/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Висоцького А.М. (доповідач по справі)
суддів: Андрейчука Л.В., Левшиної Г.В. 
секретар судового засідання: Гетьманенко С.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу: Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАНЦІЯ ПРИДНІПРОВСЬКА» 
на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26.03.2026, суддя суду першої інстанції Глушков М.С., м. Кропивницький, повний текст рішення складено та підписано 06.04.2026
по справі № 912/3066/25
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАНЦІЯ ПРИДНІПРОВСЬКА» (с. Куцеволівка, Олександрійського району, Кіровоградської області)
до відповідача: Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області (смт. Онуфріївка, Олександрійського району, Кіровоградської області)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (м. Дніпро) 
про визнання незаконним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:
Описова частина.
Товариство з обмеженою відповідальністю «СТАНЦІЯ ПРИДНІПРОВСЬКА» звернулося до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, яким просило визнати незаконним та скасувати рішення Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області № 5503 від 23 вересня 2025 року, яким було оголошено про проведення електронних торгів з набуття права оренди на земельну ділянку комунальної власності кадастровий номер 3624687700:02:000:7529 цільове призначення - для рибогосподарських потреб, загальною площею 903,4068 га, з них земельна ділянка під ставками - 812.2068 га, під деревною та чагарниковою рослинністю (прибережна захисна смуга) - 15,1 га, під гідротехнічними спорудами - 76,1 га, розташованої на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області. 
В обґрунтування позовних вимог посилається на наступне. 
Рішенням Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області № 5503 від 23.09.2025 оголошено про проведення електронних торгів з набуття права оренди на земельну ділянку комунальної власності кадастровий номер 3624687700:02:000:7529 цільове призначення - для рибогосподарських потреб, загальною площею 903,4068 га, з них земельна ділянка під ставками - 812.2068 га, під деревною та чагарниковою рослинністю (прибережна захисна смуга) - 15,1 га, під гідротехнічними спорудами - 76,1 га, розташованої на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області.
Як убачається з рішення Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області № 5503 від 23.09.2025 на земельній ділянці, яка передається в оренду, розташована гідротехнічна споруда.
Відповідно до інформації про об`єкт оренди договору оренди нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності № 23-34/21 від 18.08.2021, гідротехнічна споруда лиману товарно-рибницького господарства (с. Успенка) є предметом зазначеного договору оренди державного майна та передана в оренду ТОВ "СТАНЦІЯ ПРИДНІПРОВСЬКА".
Позивач зазначає, що згідно з висновком судового експерта Шлапак Світлани Леонідівни № 10/3-22 від 19.10.2022 зазначена гідротехнічна споруда є об`єктом нерухомого майна. При цьому, земельна ділянка з кадастровим номером 3624687700:02:000:7529, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, який перебуває в державній власності, не може передаватись в оренду на конкурентних засадах. Відповідачу було достовірно відомо про те, що на земельній ділянці є нерухоме майно, яке йому не належить, і що це майно перебуває в оренді у ТОВ "СТАНЦІЯ ПРИДНІПРОВСЬКА". Відповідна гідротехнічна споруда перебуває у державній власності.
У зв`язку із чим, позивач вважає, що відповідне рішення відповідача порушує не лише права третьої особи, а і права ТОВ "СТАНЦІЯ ПРИДНІПРОВСЬКА", а тому просить визнати незаконним та скасувати рішення Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області № 5503 від 23.09.2025.
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 26.03.2026 у задоволенні позовних вимог Товариству з обмеженою відповідальністю "СТАНЦІЯ ПРИДНІПРОВСЬКА" було відмовлено. 
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження із здійснення контролю за додержанням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель (статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"). 
Судом першої інстанції зазначено, що у визначенні наведеному частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. 
Гідротехнічна споруда є складовою частиною штучного поверхневого водного об`єкта (ставка). 
Суд першої інстанції визначав, що статті 134 Земельного кодексу України передбачає чітко визначені умови для передачі земельної ділянки без проведення торгів, однією з яких є наявність права власності на об`єкт нерухомості. При цьому позивачем не надано доказів на підтвердження перебування у власності об`єкту нерухомого майна (гідротехнічної споруди), розташованого на земельній ділянці кадастровий номер 3624687700:02:000:7529. При цьому, позивач є орендарем зазначеного майна, тоді як власником є держава в особі ФДМУ.
Суд першої інстанції виснував, що право оренди майна, яке належить позивачу, є самостійним видом речового права, проте воно не входить до переліку підстав, що дають привілей на отримання землі поза конкурентними засадами. 
Тому Товариство з обмеженою відповідальністю "СТАНЦІЯ ПРИДНІПРОВСЬКА" не могло мати відповідних законних очікувань щодо оренди спірної земельної ділянки без проведення конкурсу, а прийняте рішення про проведення торгів є реалізацією повноважень власника землі щодо ефективного розпорядження комунальною власністю. 
Аргументи учасників справи.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
До Центрального апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАНЦІЯ ПРИДНІПРОВСЬКА" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26.03.2026 по справі № 912/3066/25.
Апелянт не погоджується з вказаним судовим рішенням, вважає, що воно підлягає скасуванню. 
Зазначає, що на сьогоднішній день остаточно поставлено крапку в доктринальних дискусіях щодо того, яке право має пріоритет: чи право на земельну ділянку, чи право на нерухоме майно, як яке таке розташоване. При цьому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо єдиної правової долі земельної ділянки та розміщеного на ній об`єкта нерухомості» чітко визначене, що саме права на земельну ділянку слідують за правами на нерухоме майно, а не навпаки, як про це вказав суд у своєму рішенні. 
Скаржник вважає, що оскільки в даному випадку гідротехнічна споруда – дамба, є нерухомим майном, то потрібно застосовувати саме правила статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України. 
Крім того, апелянт зазначає про обмежене юридичне тлумачення судом першої інстанції змісту абзацу 2 частини другої статті 134 Земельного кодексу України, яке не має легітимної мети, крім формального застосування юридичного пуризму. Вважає, що словосполучення «перебуває у власності» має сприйматися у широкому сенсі, а оскільки право оренди та право власності є різновидами речових прав, то особа, яка володіє ними має право на захист. 
Також зазначає, що в будь-якому разі рішення відповідача є незаконним, оскільки на земельній ділянці, яка пропонується до оренди розташований належний державі об`єкт нерухомого майна. 
Керуючись викладеним, просить рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26 березня 2026 по справі № 912/3066/25 скасувати, ухвалити нове рішення, яким визнати незаконним та скасувати рішення Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області № 5503 від 23 вересня 2025 року, яким було оголошено про проведення електронних торгів з набуття права оренди на земельну ділянку комунальної власності кадастровий номер 3624687700:02:000:7529 цільове призначення - для рибогосподарських потреб, загальною площею 903,4068 га, з них земельна ділянка під ставками - 812.2068 га, під деревною та чагарниковою рослинністю (прибережна захисна смуга) - 15,1 га, під гідротехнічними спорудами - 76,1 га, розташованої на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області. 
Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.
На момент розгляду справи Центральним апеляційним господарським судом відзиву на апеляційну скаргу не надходило. 
Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача – Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях надійшли пояснення в порядку статті 168 ГПК України. 
Третя особа пояснює, що в порядку передбаченому Законом України «Про оренду державного та комунального майна», 18.08.2021 року між Регіональним відділенням та Товариством з обмеженою відповідальністю "СТАНЦІЯ ПРИДНІПРОВСЬКА" укладено Договір оренди № 23-34/21 нерухомого майна або іншого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, зокрема гідротехнічної споруди, розташованої за адресою: Кіровоградська область, Олександрійський (Онуфріївський) район, село Успенка та Куцеволівка. Строк договору 5 років, а саме з 18.08.2021 по 17.08.2026. 
На думку третьої особи, оскільки відповідно до частини другої статті 134 Земельного кодексу України, не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі, зокрема розташування на них об`єктів нерухомого майна, апеляційна скарга підлягає задоволенню. 
Керуючись вищевикладеним, просить врахувати обставини викладені у пояснення та прийняти справедливе, законне та обґрунтоване рішення у даній справі. 
Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 912/3066/25 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Висоцький А.М. (доповідач), судді - Андрейчук Л.В., Левшина Г.В., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2026.
На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи № 904/44/26 на адресу Центрального апеляційного господарського суду не надходили.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 28.04.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАНЦІЯ ПРИДНІПРОВСЬКА" залишена без руху. Скаржнику запропоновано усунути недоліки шляхом оплати судового збору. 
04.05.2026 від Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАНЦІЯ ПРИДНІПРОВСЬКА" надійшла заява про усунення недоліків. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАНЦІЯ ПРИДНІПРОВСЬКА" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26 березня 2026 по справі № 912/3066/25; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань протягом 10 днів з дня вручення копії ухвали; призначено справу № 912/3066/25 до розгляду на 26.05.2026 о 12 год. 30 хв.; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Центрального апеляційного господарського суду за адресою: м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, 65, в залі судових засідань № 201; явка представників учасників справи визнана необов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів. 
До Центрального апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 904/44/26.
13.05.2026 від представника заявника – Ульянова Р.А. надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
18.05.2026 від представника третьої особи – Павловської С.С. надійшла заява про участь у судовому засіданні і режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 
25.05.2026 від представника заявника – Ульянова Р.А. надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи. Клопотання мотивоване неможливістю представника взяти участь в судовому засіданні призначеному на 26.05.2026 року на 12 год. 30 хв., оскільки як представник ТОВ «Кремікс» має приймати участь в офлайн режимі у справі № 440/10514/24, у зв`язку із чим представник Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАНЦІЯ ПРИДНІПРОВСЬКА" просить відкласти слухання справи. 
Протокольною ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.05.2026 відмовлено у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАНЦІЯ ПРИДНІПРОВСЬКА" про відкладення (перенесення) розгляду справи, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, тим більше, що явка повноважних представників сторін у судовому засіданні 26.05.2026 обов`язковою не визнавалась, правова позиція скаржника викладена в його апеляційній скарзі і останній, будучи завчасно повідомленим про дату, час і місце судового засідання, та, діючи розумно, обачливо і добросовісно, мав достатньо часу для забезпечення явки свого представника. 
Представники учасників справи у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлялися належним чином.
Відповідно до частин другої-третьої статті 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є необов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 06.05.2026, якою призначено справу № 912/3066/25 до розгляду на 26.05.2026 о 12 год. 30 хв., була отримана в електронному кабінеті Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАНЦІЯ ПРИДНІПРОВСЬКА" – 12.05.2026, Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області – 12.05.2026, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях – 12.05.2026. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАНЦІЯ ПРИДНІПРОВСЬКА" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26.03.2026 по справі № 912/3066/25, не дивлячись на відсутність представників учасників справи, повідомлених про судове засідання належним чином. Відсутність зазначених представників у даному випадку не повинно заважати здійсненню правосуддя. 
Фактичні обставини, встановлені судом.
Рішенням Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 23 вересня 2025 року № 5503 «Про проведення земельних торгів з продажу права оренди земельної ділянки для рибогосподарський потреб» (а.с. 20 та зворот), було вирішено, зокрема: 
- оголосити проведення електронних торгів з набуття пава оренди на земельну ділянку комунальної власності, кадастровий номер – 3624687700:02:000:7529 цільове призначення - для рибогосподарських потреб, загальною площею 903,4068 га, з них земельна ділянка під ставками - 812.2068 га, під деревною та чагарниковою рослинністю (прибережна захисна смуга) - 15,1000 га, під гідротехнічними спорудами - 76,1000 га, розташованої на території Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області. 
Рішенням затверджені умови набуття права оренди земельної ділянки, кадастровий номер: 3624687700:02:000:7529, відповідно до діючого законодавства та проєкт договору, що пропонується укласти. 
Передбачено, що торги будуть проведені у порядку визначеному статтями 135-139 Земельного кодексу України. 
Відповідно до інформації про об`єкт оренди договору оренди нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності № 23-34/21 від 18.08.2021, гідротехнічна споруда лиману товарно-рибницького господарства (с. Успенка) є предметом зазначеного договору оренди державного майна та передана в оренду ТОВ "СТАНЦІЯ ПРИДНІПРОВСЬКА" (а.с. 5-15).
Судовий експерт Шлапак Світлани Леонідівни у своєму висновку № 10/3-22 від 19.10.2022 визначила, що зазначена гідротехнічна споруда є об`єктом нерухомого майна (а.с. 16-19). 
Позивач по справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "СТАНЦІЯ ПРИДНІПРОВСЬКА" не погодилося із Рішенням Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області від 23 вересня 2025 року № 5503 «Про проведення земельних торгів з продажу права оренди земельної ділянки для рибогосподарський потреб», вважаючи його таким, що стосується прав позивача, оскаржило його в суді. 
Мотивувальна частина.
Відповідно до частини першої ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною другою ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні, виходячи з таких підстав.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.
Колегія суддів зазначає, що предметом позову у даній справі є визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування.
За змістом частини другої статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі визначає Закон України "Про оренду землі".
Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (статті 1, 2 Закону України "Про оренду землі").
Земельний кодекс України визначає основні засади регулювання земельних відносин, зокрема порядок передачі земельних ділянок в оренду (стаття 124). Проте саме Законом України "Про оренду землі" врегульовано відносини, що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами у зв`язку з передачею її в користування та володіння, у тому числі конкретизовано та деталізовано особливості та порядок укладення договору оренди землі, його істотні умови, основні права та обов`язки його сторін, порядок зміни, припинення та поновлення такого договору.
При цьому, частиною першою статті 134 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
В свою чергу частиною другою статті 134 ЗК України зокрема визначені випадки, коли не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності. Поміж іншим, одним із таких випадків є розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб. 
Частиною третьою статті 134 Земельного кодексу України передбачені підстави, коли земельні торги не проводяться, до таких віднесене надання (передача) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу. Земельні торги не проводяться при безоплатній передачі земельних ділянок особам, статус учасника бойових дій яким надано відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Визначений частиною третьою статті 134 ЗК України перелік випадків є вичерпним. 
Виходячи із системного аналізу положень частини другої статті 124 і абзацу 2 частини другої статті 134 Земельного кодексу України незастосування конкурентної процедури у виді земельних торгів допускається виключно у випадку, коли земельна ділянка державної чи комунальної власності надається фізичним або юридичним особам у користування з метою обслуговування та експлуатації виключно існуючих об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), розташованих на такій земельній ділянці та належних на праві власності зазначеним особам для їх подальшого використання відповідно до того цільового та функціонального призначення, яке існувало на момент їх придбання. Таке правове регулювання з боку законодавця є виправданим і логічним та створює передумови одночасно як для усунення випадків покладення на власників таких об`єктів надмірного тягаря, пов`язаного з необхідністю оформлення права землекористування, так і для недопущення ухилення учасників земельних правовідносин від дотримання положень законодавства щодо отримання земельних ділянок на конкурентних засадах та/або їх отримання з метою використання, що відрізняється від цільового використання об`єктів нерухомості, та/або у розмірі, який необґрунтовано значно перевищує площу таких об`єктів.
Такий правовий висновок щодо питання застосування статей 124, 134 Земельного кодексу України викладено у постановах Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 922/1323/20, від 01.04.2021 у справі № 910/10500/19, від 11.08.2021 у справі № 922/443/20, від 04.10.2023 у справі № 916/2319/22.
Для надання правової оцінки правомірності вимог позивача, суду необхідно з`ясувати, що маються вданому випадку підстави для надання земельної ділянки у поза конкурентні засади. 
Аналізуючи доводи скаржника, відносно права оренди об`єкту нерухомого майна, як підставу для отримання в оренду земельної ділянки, на якій такий об`єкт розташований, колегія суддів зазначає про наступне. 
Відповідно до частин другої та третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до частини першої статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Статтею 122 ЗК України передбачено, що вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Колегія суддів зазначає, що вирішуючи спір по суті, суд повинен установити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити, чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі, належним позивачем. Відсутність права на позов у матеріальному розумінні спричиняє прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших установлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення в інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить і яка може вимагати виконання такого обов`язку (вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення) від зобов`язаних осіб. Тобто лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог (аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 907/29/19).
Відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні позову (такий висновок викладений у пункті 7.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2020 у справі № 916/3146/17).
Натомість, частиною першою статті 23 Закону України «По оренду державного та комунального майна» передбачене, що передача майна в оренду не припиняє права власності на це майно. 
Тобто, одержуючи певне майно в оренду, орендар не стає його власником. Зазначені норми кореспондуються із приписами частини першої статті 759 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Вимоги про визнання незаконними та скасування відповідних рішень органу місцевого самоврядування щодо земельної ділянки та договору оренди цієї земельної ділянки можуть бути заявлені особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цієї особи. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 363/3641/17 (провадження № 61-36341св18).
Відповідно до приписів частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 912/242/24, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Успенський рибгосп" до Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області (відповідача по даній справі) і 2) державного реєстратора Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області Гришанова Антона Івановича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державне агентство водних ресурсів України, і за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору – Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАНЦІЯ ПРИДНІПРОВСЬКА" (позивача по даній справі) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Успенський рибгосп" і 2) Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, про визнання недійсним рішення, визнання недійсним договору, визнання закінченим строку дії договору і зобов`язання вчинити дії, дійшов до висновку по те, що ТОВ "СТАНЦІЯ ПРИДНІПРОВСЬКА" в спірних правовідносинах обґрунтувала наявність свого порушеного права на позаконкурентне отримання в користування земельної ділянки положеннями п. 1 ч. 2 ст. 134 ЗК України, але при цьому не надала доказів на підтвердження перебування у її власності об`єктів нерухомого майна розташованих на цій земельній ділянці.
На момент розгляду справи № 912/3066/25 Господарським судом Кіровоградської області, правовідносини сторін фактично не змінилися.
Доказів перебування об`єктів нерухомого майна у власності Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАНЦІЯ ПРИДНІПРОВСЬКА", розташованих на земельній ділянці кадастровий номер 3624687700:02:000:7529, матеріали справи не містять. 
Разом із тим, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 лютого 2025 року по справі № 906/456/22 зазначено, що законодавство не передбачає права постійного користувача землею на звернення з похідними позовними вимогами на користь держави, чиє право порушене незаконним заволодінням земельною ділянкою шляхом державної реєстрації права власності за порушником. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 20.12.2024 у справі №910/21682/15 (910/17038/21).
У зв`язку із чим, колегія суддів погоджується із висновкам суду першої інстанції відносно відсутності позаконкурсного права для позивача на оренду земельної ділянки. 
З приводу незаконності рішення Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області в незалежності від стосунку до інтересів позивача, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зазначене конституційне положення встановлює обов`язок органам державної влади, органам місцевого самоврядування та їх посадовим особам дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень.
Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 01.04.2008 №4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
Відповідно до ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частки в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Згідно з пунктом п`ятим ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Положеннями ст. 12 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин належить зокрема, розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад та надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
За приписами ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ст. 21 Цивільного кодексу України).
Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення в зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації.
За змістом частини першої ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу земельної ділянки.
У своїх висновках Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що оскаржуваним актом має бути порушені конкретні права позивача.
Зазначаючи про незаконність рішення Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області № 5503 від 23 вересня 2025 року, яким було оголошено про проведення електронних торгів з набуття права оренди на земельну ділянку комунальної власності кадастровий номер 3624687700:02:000:7529, апелянт не наводить жодних обґрунтувань, яким чином потенційна незаконність такого рішення може зачіпати його права. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.
Висновки апеляційного господарського суду.
Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Будь-яких підстав для скасування чи зміни рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26.03.2026 по справі № 912/3066/25, за результатами його апеляційного перегляду, колегією суддів не встановлено.
За вказаних обставин оскаржуване рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26.03.2026 по справі № 912/3066/25 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.
Керуючись статтями 269-271, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СТАНЦІЯ ПРИДНІПРОВСЬКА» на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 26.03.2026 по справі № 912/3066/25 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Господарського суду Кіровоградської області від 26.03.2026 по справі № 912/3066/25 – залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені статтями 287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 27.05.2026.

Головуючий суддя Висоцький А.М.

Судді Андрейчук Л.В. 

Левшина Г.В.