ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2026	м. Дніпро	Справа № 904/1967/26	

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро
до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград, Дніпропетровська область 
про стягнення штрафу за неправильно зазначену у накладній масу вантажу у розмірі 115 710 грн. 

Суддя Ніколенко М.О.

Без участі представників сторін.

РУХ СПРАВИ.
Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення штрафу за неправильно зазначену у накладній масу вантажу у розмірі 115 710 грн.
Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 14.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Справу № 904/1967/26 ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.
11.05.2026 відповідач подав до суду клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та про витребування доказів.
11.05.2026 відповідач подав до суду заяву про застосування строку позовної давності.
11.05.2026 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву.
15.05.2026 позивач подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву.

ЩОДО ПОДАНОГО ВІДПОВІДАЧЕМ КЛОПОТАННЯ ПРО ПОНОВЛЕННЯ СТРОКІВ НА ПОДАННЯ ВІДЗИВУ.
Відповідач, разом із відзивом на позовну заяву заявив клопотання про поновлення строку на подання відзиву. 
В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначив, що в період, зокрема, з 14.04.2026 по 29.04.2026 (період подання відзиву) у м. Павлоград та Дніпропетровській області через щоденні постійні обстріли з боку збройних сил рф систематично порушувалось стабільне функціонування електропостачання, а також обмежено доступ до інтернету, електронного зв`язку та судових сервісів, враховуючи час тривог, що змушує працівників постійно проходити до укриття. В місті Павлоград постійно лунають тривоги, як наслідок всі працівники вимушені переходити в укриття, кожен день фіксуються прильоти по місту. Крім того, в наслідок ударів по критичній інфраструктурі відбувається відключення електроенергії. Відповідно до карти повітряної тривоги в період з 14.04.2026 по 29.04.2026 тривога оголошувалась більше 100 разів та тривалість повітряних тривог становила (залежно від інтенсивності обстрілів) в середньому на добу – більше 12 годин. Враховуючи безпекову ситуацію в м. Павлоград Дніпропетровська область, в якому Товариство здійснює основну свою виробничу діяльність, бойові дії і численні обстріли спричиняє масове звільнення працівників підприємства, в зв`язку з евакуацією.
Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі (ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).
В ухвалі від 14.04.2026 господарський суд визначив відповідачу строк для подання відзиву - протягом 15 днів з дня отримання (вручення) ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідно до довідки Господарського суду Дніпропетровської області, ухала суду від 14.04.2026 про відкриття провадження у справі в електронному вигляді доставлена до електронного кабінету Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" - 16.04.2026.
Таким чином, відповідач повинен був подати відзив на позовну заяву у строк до 01.05.2026 включно (16.04.2026 + 15 календарних днів).
В той же час, відповідач подав до суду відзив на позовну заяву 11.05.2026.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк (ч. 4 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України).
З урахуванням наведених відповідачем обставин, суд вважає причини пропуску строку для подання відзиву поважними. За таких обставин, з метою дотримання балансу інтересів усіх сторін, господарський суд вважає за доцільне поновити відповідачу строк для подання відзиву.

ЩОДО ПОДАНОГО ВІДПОВІДАЧЕМ КЛОПОТАННЯ ПРО ПЕРЕХІД ДО РОЗГЛЯДУ СПРАВИ ЗА ПРАВИЛАМИ ЗАГАЛЬНОГО ПОЗОВНОГО ПРОВАДЖЕННЯ.
Відповідач заявив клопотання про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. В обґрунтування поданого клопотання відповідач зазначив, що при розгляді справи повинні бути витребувані та дослідженні додаткові докази, що свідчить, що справа відноситься до складної справи. Таким чином, господарська справа №904/1967/26 за позовом АТ «Українська залізниця» до ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про стягнення штрафу за невірно зазначену в залізничних накладних масу вантажу у сумі 115 710,00 грн підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження.
Згідно ст. 12 ГПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно з частиною 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є:
1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За критерієм ціни позову цю справу слід віднести до справ ціна позову в яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (загальний розмір вимог складає 115710 грн.).
Статтею 247 Господарського процесуального кодексу України визначено, що при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Доводи про те, що під час розгляду справи існує необхідність в отриманні додаткових доказів, не вказують на якусь особливу складність цієї справи. Під час спрощеного провадження сторони мали можливість подати до суду усі докази, на які вони посилаються в обґрунтування своїх правових позицій, висловити свою думку навести свої доводи та міркування з цього приводу. А суд має можливість і зобов`язаний надати оцінку таким доводам та документам, що є в справі.
Таким чином, цю справу слід віднести до малозначних справ, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у цій справі не вимагають розгляду справи у загальному провадженні. Разом з тим, задоволення клопотання відповідача призведе до невиправданого збільшення строків розгляду справи.
Пунктом 1 частини 4 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо відповідач в установлений судом строк подасть заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд залежно від обґрунтованості заперечень відповідача може постановити ухвалу про залишення заяви відповідача без задоволення.
Враховуючи викладене, заяву Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження слід залишити без задоволення.

ЩОДО ПОДАНОГО ВІДПОВІДАЧЕМ КЛОПОТАННЯ ПРО ВИТРЕБУВАННЯ ДОКАЗІВ.
Відповідач заявив клопотання про витребування доказів, в якому просить суд витребувати накази про прийняття на роботу та/або довідки з місця роботи Ясінська О.Ю., ОСОБА_1 та Ящук Н.В.; довіреності на вагарів ПП «Стіл Сервіс».
Як зазначає відповідач, вказані докази спростують достовірність даних вказаних в комерційному акті № 467004/249 від 20.07.2025.
Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї (ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України у клопотанні повинно бути зазначено:
1) який доказ витребовується;
2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;
3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;
4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;
5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.
У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази (ч. 3 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України).
Господарський суд зазначає, що заявником на зазначені заходи, яких він вжив для отримання зазначених доказів самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цих доказів. До того ж, заявником належним чином не обґрунтовано, які обставини підтвердять чи спростують витребувані докази.
Дослідивши матеріали справи, господарський суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.
Позивач зазначив, що 16.07.2025 зі станції відправлення Ароматна Придніпровської залізниці по накладній №46085601, у вагонах №63487920, 56438039 ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» був відправлений вантаж «Вугілля» на станцію Кривий Ріг Головний Придніпровської залізниці, на адресу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».
За твердженням позивача, 19.07.2025 вагони № 63487920, 56438039 по накладній № 46085601 прибули на станцію призначення Кривий Ріг Головний. По заявці вантажоодержувача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 20.07.2025 № 17, згідно ст.52 Статуту залізниць України, даний вантаж було переважено на справних статистичних 150 тн вагах №10021 вантажоодержувача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», повірених 24.03.2025 ДП «Кривбасстандартметрологія» та виявлено, що:
- у вагоні № 63487920 фактична маса вантажу не відповідає тій, що зазначена в накладній, а саме: по документу тара вагона 23100 кг, нетто 68250 кг, після зважування брутто 90650 кг, тара по документу 23100 кг, нетто 67550 кг, що менше документа на 700 кг;
- у вагоні № 56438039 фактична маса вантажу не відповідає тій, що зазначена в накладній, а саме: по документу тара вагона 22200 кг, нетто 67850 кг, після зважування брутто 89100 кг, тара по документу 22200 кг, нетто 66900 кг, що менше документа на 950 кг.
Позивач вказав, що про здійснене зважування вагонів та його результати було повідомлено на станцію відправлення Ароматна Придніпровської залізниці, що підтверджується телеграммою № 465 від 20.07.2025.
В зв`язку з вищезазначеним у відповідності з ст. 129 Статуту залізниць України та п. 4 „Правил складання актів", затверджених наказом Міністерства транспорту від 28.05.2002 № 334, було складено комерційний акт ф.ГУ-22 від 20.07.2025 № 467004/249.
При цьому позивач зазначає, що у вказаному випадку різниця маси вантажу, більше суми норми природної втрати та граничного розходження визначення маси (нетто) - 1%, передбаченої п.27 Правил видачі вантажів. Просипання вантажу не має, маркування у вагоні не порушено.
Статтею 118 Статуту залізниць України встановлено, що штраф за невірно зазначену масу вантажу підлягає стягненню у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.
На підставі ст. 118 Статуту залізниць України позивачем розраховано величину штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у розмірі 115 710,00 грн.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.
Відповідач надав до суду відзив на позов, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог.
Відповідач зазначив, що на підтвердження невідповідності маси вантажу у вагонах №63487920 та №56438039 позивачем надано комерційний акт № 467004/249 від 20.07.2025, який підписаний зі сторони залізниці: начальником станції, двома агентами комерційними станції, а зі сторони одержувача прийомоздавальником ТОВ «Сталь України».
Позивач на підтвердження виконання вимог п.10 Правил складання актів, як повноважень на підписання комерційних актів, посилається з боку залізниці на наказ начальника станції Кривий Ріг-Головний від 16.05.2025 №70/ДС, а з боку одержувача - довіреністю ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від 11.03.2025 №14-134юр.
В п. 2.2. наказу начальника станції Кривий Ріг-Головний від 16.05.2025 №70/ДС зазначено, що комерційні агенти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підписують комерційні акти, які складаються тільки на станції Східно- Сортувальна. А наданий комерційній акт №467004/249 від 20.07.2025, в якості доказу порушення визначення маси вантажу, складені на станції Кривий Ріг – Головний. На всіх інших станціях підписувати комерційні акти повинен начальник вантажного району. А як вбачається з комерційного акта №467004/249 від 20.07.2025, то їх замість начальника вантажного району підписали агенти комерційні ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ).
Відповідач зазначає, що згідно розділу «Д» комерційний акт №467004/249 від 20.07.2025 складений в присутності тільки одного агента комерційного ОСОБА_2 , а інший ОСОБА_1 не була присутня. Як наслідок агент комерційний ОСОБА_1 не мали право підписувати комерційний акт №467004/249 від 20.07.2025, оскільки їх не можна віднести до працівників станції, які особисто здійснювали перевірку.
Як вбачається з розділу «Д» комерційного акта №467004/249 від 20.07.2025, то до особи, яка особисто здійснювала перевірку є вагар ПП «Стіл Сервіс». Але вагар ПП «Стіл Сервіс» не поставив підпис під комерційним актом і не являється працівником залізниці, а є працівником стороннього підприємства.
З метою засвідчення обставин невідповідності маси вантажу, зазначеної у накладній, його фактичній масі, комерційний акт має бути в обов`язковому порядку підписаний трьома особами, посади яких чітко передбачені Правилами складання актів, при цьому, залучення інших осіб для підписання комерційного акта не виключає вимоги до його оформлення за обов`язковими підписами трьох осіб від імені залізниці відповідно до приписів пункту 10 цих Правил.
Отже, як вважає відповідач, в порушення вимог п.10 Правил складання актів, комерційний акт №467004/249 від 20.07.2025 не містять підпису начальника вантажного району та працівника станції, який особисто здійснював перевірку, а підписані зі сторони залізниці тільки однією уповноваженою особою – це начальником станції Ясінська О.Ю.
Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що зазначений комерційний акт не можна віднести до належного та допустимого доказу у справі, виходячи з того, що його оформлено з порушенням вимог пункту 10 Правил складання актів за відсутності обов`язкового підпису начальника вантажного району та працівника станції, який особисто здійснював перевірку, так як підписання комерційного акта іншими працівниками залізниці замість зазначеної посадової особи не допускається.
Доводи позивача про те, що розбіжності у масі спірного вантажу також засвідчені у виписці з книги контрольних зважувань від 20.07.2025, відповідач вважає, що їх не потрібно приймати до уваги, так як ведення Книги обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах передбачене Інструкцією з ведення станційної комерційної звітності, затвердженої наказом Укрзалізниці від 04.06.2003 №147-Ц, яка не пройшла державну реєстрацію у Міністерстві юстиції України та є внутрішнім документом позивача, що не може спростовувати фактичних обставин, встановлених згідно належних доказів у справі (комерційних актів).
Враховуючи вищевикладене, на думку відповідача виписки з книги контрольних зважувань від 20.07.2025 також не являються належними та допустимими доказами.
Відповідач зауважує, що позивачем не надано жодного доказу невідповідності фактичної маси вантажу даним, зазначеним у залізничній накладній № 46085601. Отже, доказів, що вказували б на невірно вказану масу вантажу позивачем не надано.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА НАВЕДЕНОЇ У ВІДПОВДІ НА ВІДЗИВ.
Позивач наголошує, що відповідач безпідставно зазначає що комерційні акти не можна віднести до належного та допустимого доказу у справі, посилаючись при цьому на п.10 Правил складання актів.
Так, П. 10 Правил складання актів встановлено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.
За наявності трьох підписів зазначених працівників залізниці комерційний акт вважатиметься таким, що складений згідно з вимогами пункту 10 Правил складання актів.
Таким чином, у наведеному пункті імперативно визначено суб`єктний склад працівників залізниці, які уповноваженими особами на підписання комерційних актів, однак зазначена норма не виключає можливості залучення до складання комерційного акта й інших працівників залізниці поряд з особами підписи яких є обов`язковим реквізитами комерційного акта.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.06.2018 у справі №910/3930/17, від 18.06.2018 у справі №910/11397/17, від 21.08.2019 у справі № 905/2360/18, від 21.05.2018 у справі № 916/2001/17, від 23.06.2018 у справі № 916/1993/17, та постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду складі Верховного Суду від 23.11.2018 у справі №916/2450/17.
Комерційний акт від 20.07.2025 №467004/249, як слідує з його тексту, підписані трьома працівниками залізниці.
Позивач зазначає, що по станції Кривий Ріг Головний посада начальника району (вантажного) на дату складання комерційного акту була вакантна. Дану обставину підтверджує лист від 25.02.2026 №145 служби кадрової та соціальної політики залізниці, та лист від 06.02.2026 №125 начальника станції, котрі додані до позовної заяви.
Як наслідок на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів.
Згідно наказу начальника станції залізничної Кривий Ріг – Головний ВП «Служба роботи станції» РФ «Придніпровська залізниця» від 16.05.2025 №70/ДС встановлено перелік працівників станції на право підписання комерційного акту.
Як зазначає позивач, саме заступник начальника станції Ясінська О.Ю. (право підписання визначено нормою п.10 Правил складання актів), агенти комерційні ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , (право визначено наказом від 16.05.2025 №70/ДС).
Тобто, комерційний акт підписаний уповноваженими працівниками залізниці в порядку п. 10 Правил складання актів та вважається таким, що складений з дотриманням вимог чинного законодавства України.
Також позивач зазначив, що пункт 10 Правил складання актів та сам бланк комерційного акта, затверджений Додатком 1 до пункту 1 Правил складання актів, передбачають лише один підпис представника одержувача. Саме тому в комерційних актах наявний підпис лише одного представника одержувача, який безпосередньо й підписав комерційний акт, та як вже вище окреслено, відповідно до повноважень визначених довіреністю №14-134юр. від 11.03.2025.
При цьому позивач наголошує, що залізниця не наділена повноваженнями визначати коло підписантів з боку клієнта або примушувати одержувача до залучення додаткових осіб для засвідчення акта.
До того ж, на думку позивача, твердження відповідача про те, що Книга зважувань не є належним доказом з огляду на її внутрішній характер, є правово неспроможними та ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм процесуального права.
Інструкція з ведення станційної комерційної звітності затверджена наказом Укрзалізниці від 04.06.2003 №147-Ц. Вона регламентує порядок оформлення перевезень, облік вантажів та багажу, забезпечення дотримання вимог Статуту залізниць України та Правил перевезень на станціях.
ПРАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» приєднано АТ «Українська залізниця» до Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.
Відповідно до п.1.2. договору при виконанні договору сторони використовують такі нормативно-правові акти: Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457; Правила перевезення вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082; Правила планування перевезень вантажів, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 09.12.2002 № 873,зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.12.2002 за №1030/7318; Правила приймання вантажів до перевезення, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за №861/5082; Правила користування вагонами і контейнерами, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за №165/3458. Збірник Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги та Коефіцієнти, що застосовуються до тарифів Збірника тарифів, затверджені наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 26.03.2009 № 317, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15.04.2009 за № 340/16356; Угода про міжнародне залізничне вантажне сполучення; Конвенція про міжнародні залізничні перевезення.
Отже, як зазначає позивач, Інструкція є невід`ємною частиною щодо забезпечення дотримання вимог Статуту залізниць України та Правил перевезень.
Таким чином, позивач вважає, що Книга зважувань є належним письмовим доказом у розумінні ст. 91 ГПК України. Більше того, згідно з принципом вірогідності доказів (ст. 79 ГПК України), дані Книги є достатньою підставою для підтвердження обставин, доки вони не спростовані більш переконливими доказами з боку відповідача.

Щодо клопотання відповідача про застосування строку позовної давності позивач зазначив наступне.
Відповідно до електронного повідомлення про укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 99-00178353/2020-001 від 13.03.2020 АТ «Укрзалізниця» засвідчило прийняття від ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» Заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.
Таким чином, 13.03.2020 між позивачем та відповідачем укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (договір про надання послуг).
Пунктом 7.3. договору про надання послуг сторони погодили, що строк позовної давності за вимогами перевізника до замовників, що випливають з перевезення, становить три роки.
Оскільки накладну було оформлено в рамках укладеного між сторонами договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом, строк позовної давності по даному спору становить три роки.
На підставі викладеного, як зазначає позивач, з вимогою про стягнення з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» 115 710,00 грн штрафу за невірно зазначену в накладній масу вантажу він звернувся до суду в межах передбаченого договором про надання послуг строку позовної давності.

ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.
Предметом цього судового розгляду є вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у розмірі 115 710 грн.
Для правильного вирішення цього спору необхідно встановити, які саме правовідносини склались між сторонами, які взаємні права та обов`язки виникли між сторонами, чи мало місце порушення будь-яких зобов`язань (чи було зменшення фактичної маси у вагоні насупроти зазначеній у накладній), які саме зобов`язання порушені боржником, яке право чи інтерес кредитора порушено, які наслідки порушення зобов`язань боржником; чи наявні підстави для зменшення заявленого розміру штрафу. 

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.
НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД. ПОЗИЦІЯ СУДУ.
Відповідно до електронного повідомлення про укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 99-00178353/2020-001 від 13.03.2020 (а.с. 110) АТ «Укрзалізниця» засвідчило прийняття від ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" заяви про прийняття в цілому пропозиції (акцепту) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (а.с. 110).
Отже, ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" (вантажовідправник по справі) було приєднано АТ «Українська залізниця» до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.
За п. 1.1. предметом договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.
Згідно з п. 1.4. договору, надання послуг за договором може підтверджуватись, зокрема, накладною.
Пунктом 7.3. договору про надання послуг сторони погодили, що строк позовної давності за вимогами перевізника до замовників, що випливають з перевезення, становить три роки.
16.07.2025 зі станції відправлення Ароматна Придніпровської залізниці по накладній №46085601 (а.с. 26), у вагонах № 63487920, 56438039 ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» був відправлений вантаж «Вугілля» на станцію Кривий Ріг Головний Придніпровської залізниці, на адресу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».
При заповненні відповідачем вказаної накладної у відомостях вагонів було зазначено масу вантажу у вагоні № 63487920 – 68 250 кг, провізна плата 11 571,00 грн та у вагоні № 56438039 - 67850 кг, провізна плата 11 571,00 грн (а.с. 26).
Статут залізниць України, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 із змінами та доповненнями, внесеними Постановами Кабінету Міністрів України № 1510 від 11.10.2002 та № 1973 від 25.12.2002 (Статут), визначає обов`язки, права та відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.
19.07.2025 вагони № 63487920, 56438039 по накладній № 46085601 прибули на станцію призначення Кривий Ріг Головний. По заявці вантажоодержувача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» № 17 від 20.07.2025 (а.с. 30), згідно ст.52 Статуту залізниць України, даний вантаж було переважено на справних статистичних 150 тн вагах №10021 вантажоодержувача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», повіренних 24.03.2025 ДП «Кривбасстандартметрологія» та виявлено, що:
- у вагоні № 63487920 фактична маса вантажу не відповідає тій, що зазначена в накладній, а саме: по документу тара вагона 23100 кг, нетто 68250 кг, після зважування брутто 90650 кг, тара по документу 23100 кг, нетто 67550 кг, що менше документа на 700 кг;
- у вагоні № 56438039 фактична маса вантажу не відповідає тій, що зазначена в накладній, а саме: по документу тара вагона 22200 кг, нетто 67850 кг, після зважування брутто 89100 кг, тара по документу 22200 кг, нетто 66900 кг, що менше документа на 950 кг. 
У зв`язку з вищезазначеним у відповідності з ст. 129 Статуту залізниць України та п. 4 „Правил складання актів”, затверджених наказом Міністерства транспорту від 28.05.2002 № 334, було складено комерційний акт № 467004/249 від 20.07.2025 (а.с. 27-28).
Про виявлену невідповідність маси вантажу порівняно з перевізним документом було повідомлено на станцію відправлення Ароматна Придніпровської залізниці, що підтверджується телеграмою № 465 від 20.07.2025 (а.с. 29).
Позивач зазначає, що у всіх зазначених випадках різниця маси вантажу, більше суми норми природної втрати та граничного розходження визначення маси (нетто) - 1%, передбаченої п.27 Правил видачі вантажів. Просипання вантажу відсутнє, маркування у вагоні не порушено.
Посилаючись на те, що відповідно до статті 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності відомостей, зазначених ними у накладних, позивач відповідно до ст. 118 та 122 Статуту залізниць України просить суд стягнути з відповідача, як вантажовідправника, штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати в сумі 115 710,00 грн (за накладною № 46085601 по вагону № 63487920 - 57 855,00 грн (11 571,00 грн х 5), по вагону № 56438039 - 57 855,00 грн (11 571,00 грн х 5).
Статтею 307 ГК України, яка кореспондується зі статтею 908 Цивільного кодексу України, передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.
Стаття 3 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлює, що нормативні документи, які визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту загального користування, безпеки руху, охорони праці, забезпечення громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту та комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті України, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.
Відповідно до частини першої статті 908 ЦК України, перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.
За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (частини 1, 2, 3 статті 909 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 920 ЦК України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Відповідно до статті 6 Статуту залізниць України, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.
За договором залізничного перевезення вантажу, згідно з частиною першою статті 22 Статуту залізниць України, залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.
Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції. У разі проведення митного контролю дата видачі вантажу ставиться після закінчення митних операцій (ч. 1, 2, 3 ст. 23 Статуту залізниць України).
Приписами статті 37 Статуту визначено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса, вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Маса вантажів визначається відправником.
Вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.
Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній (ч. 1, 2 ст. 24 Статуту залізниць України).
Пункт 22 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083 передбачає, що перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення. Зважування вантажів на вагонних вагах провадиться в порядку, передбаченому Правилами приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082.
Однак, саме зважування є найбільш точним способом визначення маси вантажу. Аналогічна правова позиція викладена в п. 3.18 Роз`яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею".
Згідно з пунктом 5.5 розділу 5 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній відомостей про адресу одержувача, його код, назву вантажу, його кількість, то з відправника стягується штраф згідно зі статтею 122 Статуту залізниць України. Факт неправильного зазначення відправником указаних відомостей засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.
Отже, допустимими доказами неправильного зазначення у накладній маси вантажу, відправленого вантажовідправником залізницею до станції призначення для отримання вантажоодержувачем, в розумінні частини 1 статті 77 ГПК України, є належно складені працівниками залізниці комерційні акти за наслідком контрольного зважування вантажу, який було здано до перевезення залізницею.
У п. 6.1 роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 за № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" вказано, що підставою для покладення на відправника відповідальності за неправильне зазначення ним відповідних відомостей є акт загальної форми або комерційний акт, складений у випадках, передбачених статтею 129 Статуту.
Зміст спірного комерційного акту свідчить про те, що ним встановленому порядку засвідчено факт завантаження вагону № 63487920 та 56438039 вантажем вагою меншою, ніж зазначено у накладній.
Зазначений акт складений відповідно до Правил складання актів та є чинним.
Господарський суд вважає за доцільне зазначити наступне.
За змістом частин першої, другої статті 64 та частини третьої статті 65 Господарського кодексу України (що був чинний на дату виникнення спірних відносин) передбачено, що підприємство, як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис. Керівництво підприємством здійснюється його керівником, який призначається (обирається) власником (власниками) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (у разі її утворення) та відповідно до статуту є посадовою особою цього підприємства з правом розподілу обов`язків між працівниками підприємства.
Якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів.
Так, пунктом 10 Правил складання актів передбачено право підсувати акти також працівником станції, який особисто здійснював перевірку, одержувачем, який брав участь у перевірці, та у разі необхідності до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені інші працівники залізниці.
На виконання пункту 10 Правил, спірний комерційний акт був підписаний, ДСЗМ Ясінською О.Ю., агентом ком. ОСОБА_1 агентом ком. ОСОБА_2 , пр-зд ТОВ "Сталь країни" Каплун О.О.
Відтак, спірний комерційний акт складено у відповідності з Правилами складання актів затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 №334.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного суду від 23.11.2018 у справі №916/2450/17, від 21.05.2018 у справі №916/2001/17, від 23.06.2018 у справі №916/1993/17 щодо випадку відсутності в штаті структурного підрозділу залізниці посади начальника вантажного району та можливості уповноваження інших осіб на підписання комерційних актів в силу розпорядчого акту
В матеріалах справи належні та допустимі докази несправності ЗВВТ № 10021 станом на момент здійснення спірного зважування вагону відсутні.
Господарський суд зазначає, що заперечення відповідача спростовуються матеріалами справи або не впливають та не спростовують вищенаведеної правової оцінки матеріалів, обставин справи згідно з вимогами закону, тому відхиляються господарським судом.
Господарський суд зазначає, що враховуючи положення ч.1 ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до пункту 58 рішення Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, пункт 29).
У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини також зазначено, що вимога щодо обґрунтованості рішень не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Тому суд вважає за необхідне відзначити, що інші доводи та міркування учасників справи судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.
Статтею 118 Статуту залізниць України встановлено, що штраф за невірно зазначену масу вантажу підлягає стягненню у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.
При цьому, зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та негативних наслідків неправильно зазначеної масу вантажу, а також не залежить від того, чи виявилась фактична маса вантажу у вагоні більшою чи меншою насупроти заявленої у залізничній накладній.
Відповідно до накладної № 46085601 розмір провізної плати вантажу у вагоні № 63487920 становить 11 571,00 грн та у вагоні № 56438039 становить 11 571,00 грн.
Перевіркою розрахованої позивачем суми штрафу за неправильно зазначену у залізничних накладних масу вантажу порушень вимог статей 118, 122 Статуту залізниць України не встановлено.
Позивачем правильно розраховано величину штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у розмірі 115 710,00 грн (57 855,00 грн по вагону № 63487920 (11 571,00 грн х 5) + 57 855,00 грн по вагону № 56438039 (11 571,00 грн х 5)).
За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу за неправильно зазначену масу вантажу у розмірі 115 710,00 грн – є обґрунтованими.

ПЕРЕЛІК ДОКАЗІВ, ЯКИМИ СТОРОНИ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ АБО СПРОСТОВУЮТЬ НАЯВНІСТЬ КОЖНОЇ ОБСТАВИНИ, ЯКА Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.
Обставини, на які посилається позивач, доводяться залізничною накладною (а.с. 26), комерційним актом (а.с. 27-28), телеграмою (а.с. 29), актом загальної форми № 3565 (а.с. 32), актом загальної форми № 3567 (а.с. 32), випискою з книги обліку контрольних зважувань (а.с. 31), технічним паспортом ЗВВТ (а.с. 33-35), претензією № Д-05/657 від 28.11.2025 (а.с. 36-37), наказами про призначення на посаду та призначення відповідальних осіб (т. 1 а.с. 19 - 21), посадовими інструкціями (а.с. 40 - 55), наказом про призначення відповідальних осіб, які мають право підписувати комерційні акти (а.с. 55), договором про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (а.с. 56-106), повідомленням про укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом та заява про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом (а.с. 110), листами № ДС ПриднКривий Ріг 01/177 від 07.04.2026 (а.с. 107), № 145 від 25.02.2026 (а.с. 107), № 125 від 06.02.2026 (а.с 108).
Обставини, на які посилається відповідач, доводяться залізничною накладною (а.с. 26), комерційним актом (а.с. 27-28).

ЩОДО ЗАЯВЛЕНОЇ ВІДПОВІДАЧЕМ ЗАЯВИ ПРО ЗАСТОСУВАННЯ СТРОКУ ПОЗОВНОЇ ДАВНОСТІ.
Відповідач подав до суду заяву, в якій просить суд застосувати до вимог про стягнення 115 710,00 грн штрафу шестимісячний строк спеціальної позовної давності відповідно до ст. 137 Статуту залізниць України.
Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України).
Позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців. Зазначений шестимісячний термін обчислюється:
а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п`ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу;
б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову. (ст. 137 Статуту залізниць України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України).
Водночас позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України).
Як вказано вище, ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" (вантажовідправник по справі) було приєднано АТ «Українська залізниця» до договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.
За п. 1.1. предметом договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та / або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.
Згідно з п. 1.4. договору, надання послуг за договором може підтверджуватись, зокрема, накладною.
Таким чином перевезення вантажу по накладній № 46085601 здійснювалось в рамках укладеного між сторонами договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом.
Так, п. 7.3. договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом сторони погодили, що строк позовної давності за вимогами перевізника до замовників, що випливають з перевезення, становить три роки.
Господарський суд зазначає, що перевезення вантажу по накладній № 46085601 здійснювалось у період 16.07.2025-20.07.2025, комерційний акт № 467004/249 складено 20.07.2025. Таким чином позивач довідався про порушення свого права 20.07.2025 після складання комерційного акту № 467004/249.
Позовна заява подана позивачем до суду через систему «електронний суд» 09.04.2026. Таким чином звернення до суду відбулось в межах трирічного строку позовної давності. У зв`язку із чим заява відповідача про застосування позовної давності задоволенню не підлягає.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.
За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.
Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись положеннями Господарського Кодексу України, Цивільного кодексу України, ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (місце реєстрації: 51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, б. 76; ідентифікаційний код 00178353) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (місце реєстрації: 03680, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, буд. 5; ідентифікаційний код: 40075815) в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (місце реєстрації: 49602, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 108; ідентифікаційний код: 40081237) штраф за неправильно зазначену масу вантажу у розмірі 115 710,00 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 662,40 грн.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення може бути оскаржено в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений та підписаний 27.05.2026.

Суддя М.О. Ніколенко