Справа № 161/830/26 
Провадження № 2/161/2504/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2026 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого - судді Черняка В.В.,
за участю секретаря судового засідання – Колісник А.І.,
відповідача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач через свого представника звернулась до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування вимог вказує, що 18.10.2025 року о 15:50 год. в місті Луцьку по пр. Соборності 13Б (в дворі будинку) відбулась дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участі транспортного засобу (далі -ТЗ) Peugeot 308, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та ТЗ Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою суду від 06.11.2025 року відповідача було визнано винуватцем ДТП та притягнуто його до відповідальності за ст. 124 КУпАП. На момент ДТП відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ "УТСК", згідно полісу №232669083 від 26.09.2025 року. Позивач є власником ТЗ Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_2 . Відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ СК "ПЗУ Україна", згідно полісу №231344141. У відповідності до висновку експерта №0043 від 10.11.2025 року, вартість відновлювального ремонту ТЗ Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_2 , становить 296305,67 грн. 01.12.2025 року ПрАТ СК "ПЗУ Україна" здійснило виплату страхового відшкодування позивачці у розмірі 250000 грн. Зважаючи на те, що відповідач в добровільному порядку не відшкодував збитки у повному обсязі, позивач просить суд стягнути з нього матеріальну шкоду у розмірі 46305,67 грн. (різниця між вартістю відновлювального ремонту та страховим відшкодуванням), витрати на проведення огляду транспортного засобу у розмірі 1562,40 грн. та на проведення судової експертизи у сумі 8000,00 грн.
Ухвалою суду від 04.02.2026 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження.
Представник позивача у письмовій заяві просив здійснювати розгляд справи без участі сторони, вимоги підтримав та просив задовольнити.
Відповідач в судовому засіданні визнав позов частково у розмірі 46305,67 грн. матеріально шкоди. Заперечив проти стягнення з нього витрат на проведення огляду ТЗ та експертизи. Вказав, що досудового врегулювання спору не було, ОСОБА_2 не повідомляла його про необхідність доплати додаткових коштів. 
Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 18.10.2025 року о 15:50 год. в місті Луцьку по пр. Соборності 13Б (в дворі будинку) відбулась ДТП за участі ТЗ Peugeot 308, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та ТЗ Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с.8,9).
Постановою суду від 06.11.2025 року ОСОБА_1 було визнано винуватцем ДТП та притягнуто його до відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с.26). 
Позивач є власником ТЗ Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.19).
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія ТЗ Peugeot 308, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ "УТСК", згідно полісу №232669083 від 26.09.2025 року (а.с.12-14), відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ СК "ПЗУ Україна", згідно полісу №231344141.
01.12.2025 року ПрАТ СК "ПЗУ Україна" виплатило ОСОБА_2 250 000 грн. страхового відшкодування (в межах полісу), що стверджується наявною в справі копією довідки АТ КБ «Приватбанк».
Зі змісту висновку експерта №0043 від 10.11.2025 року вбачається, що вартість відновлювального ремонту ТЗ Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_2 станом на дату здійснення дослідження становить 296305,67 грн. (а.с.17).
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з вимогами ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно з положеннями статей 979, 990 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта.
У статті 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
01.01.2025 року набрав чинності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 3720-IX від 21.05.2024 року. На підставі цього, втратив чинність попередній Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV.
Відповідно до ч. 6 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 3720-IX від 20.06.2024 року, договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами. На договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що укладені після набрання чинності цим Законом та набирають чинності після введення в дію цього Закону, поширюються вимоги цього Закону. Дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
У зв`язку з цим, при вирішені цієї справи суд застосовує положення Закону3720-IX від 20.06.2024 року, в редакції чинній на момент виникнення ДТП.
За положенням статті 18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.
У постанові від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми. Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
За правилами статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Системний аналіз статті 22 ЦК України частини другої статті 1192, статті 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу, оскільки, це ті збитки, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права та втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а тому на користь позивача підлягає стягненню відшкодування саме вартості відновлювального ремонту без урахування зносу, а саме різниця між вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу та виплаченим відшкодуванням.
Суд зауважує, що ліміт відповідальності страховика становить 250 000 грн., що відповідає до пп.1 п. 2 ч. 5 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону 3720-IX від 20.06.2024 року.
З урахування того, що виплачене страховиком потерпілого страхове відшкодування, не покриває реальної вартості відновлювального ремонту транспортного засобу Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_2 , то різниця невідшкодованої суми збитків у розмірі 46 305,67 грн. (296305,67 грн. – 250 000 грн. виплаченого страхового відшкодування) підлягає стягненню з винної особи ОСОБА_1 .
Щодо стягнення витрат на проведення огляду ТЗ та експертного дослідження, суд зауважує наступне.
Згідно п. 9 ст. 141 ЦПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Судом встановлено, що позивач попередньо не зверталась до відповідача з пропозицією досудового врегулювання спору, доказів зворотного матеріали справи не містять. 
Відповідач не був залучений до проведення огляду ТЗ, такі дії проводились тільки в присутності власника, що могло вплинути на об`єктивність заключення. 
Оцінка матеріальних збитків власнику ТЗ Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_2 , також встановлювалась страховиком та могла бути врахована при стягненні витрат матеріальної шкоди із позивача. 
Відтак, втрати на проведення експертного дослідження та огляду ТЗ виникли внаслідок неправильних дій сторони.
Суд враховує, що відповідач визнав позов частково, не заперечував обов`язку відшкодування шкоди в межах фактично завданих збитків.
Разом з тим, заявлені позивачем вимоги про стягнення додаткових витрат, пов`язаних з проведенням експертного дослідження, суд вважає такими, що не відповідають критерію необхідності та співмірності.
Враховуючи наведене, позов підлягає до часткового задоволення.
На підставі ч. 1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 882,68 грн.(46305,67грн. х 1064,96 грн./ 55868,07 грн.).
Керуючись ст. 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст.4,12,13,76,81,82,141,263-265, 268, 273, 274-279 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 46305 (сорок шість тисяч триста п`ять) грн. 67 коп. матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 882 (вісімсот вісімдесят дві) 68 грн. судового збору.
В задоволені решти вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).
Повний текст судового рішення складено 06 травня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області       В.В. Черняк