ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 333/6690/18
провадження № 61-6173св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
учасники справи:
позивач (за зустрічним позовом відповідач) - ОСОБА_1 ,
відповідач (за зустрічним позовом позивач) - ОСОБА_2 ,
треті особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, Виконавчий комітет Червоноградської міської ради, як орган опіки та піклування,
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2024 року під головуванням судді Холода Р. С. та постанову Запорізького апеляційного суду від 08 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Подліянової Г. С., Кочеткової І. В., Онищенка Е. А., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, Виконавчий комітет Червоноградської міської ради, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини з матір`ю та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, Виконавчий комітет Червоноградської міської ради, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дитини з батьком,
ВСТАНОВИВ
Короткий зміст позовних вимог 
В грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила: 
- визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 з матір`ю;
- стягнути аліменти на малолітню дитину.
В обґрунтування вимог вказувала, що 10 листопада 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб. У сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 почав систематично застосовувати до неї фізичне та психологічне насильство, а її звернення до правоохоронних органів з цього питання виявилися безрезультатними. Через те, що вона почала побоюватися за життя та здоров`я доньки, а також своє життя та здоров`я, у червні 2018 року вона разом з донькою переїхали до м. Запоріжжя. Вона проживала разом з донькою, проте відповідач викрав їх спільну доньку, з якою він виїхав до м. Червонограда Львівської області.
02 жовтня 2018 року під час її зустрічі із ОСОБА_3 , остання попросила забрати її з собою, у зв`язку з чим вона разом з донькою повернулась до м. Запоріжжя.
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 26 жовтня 2018 року у справі № 459/2275/18 шлюб між нею та відповідачем розірваний.
На дату подання позову ОСОБА_3 проживала разом з нею у будинку, який належить їй на праві власності (8/25 частини), та в якому створені належні умови для виховання та розвитку дитини. Також позивач зазначала, що вона працює та отримує стабільні доходи, розмір яких є достатнім для забезпечення усім необхідним їхньої доньки.
У зв`язку з тим, що між нею та відповідачем наявний спір щодо визначення місця проживання спільної доньки, вона звернулася до суду з цим позовом.
В червні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 з батьком.
В обґрунтування вимог зазначав, що з моменту розірвання шлюбу він один займається вихованням доньки. У нього з донькою дуже тісний зв`язок, усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному її вихованню, повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. На його думку, ОСОБА_1 не зможе забезпечити дитину всім необхідним, забезпечити доньці умови для належного виховання та розвитку.
Він забезпечений постійним житлом, має стабільний чималий дохід, яким може у повному обсязі забезпечити всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку доньки, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові, моральної та майнової забезпеченості.
Донька постійно вказує на своє бажання жити разом з ним, у зв`язку з тим, що дуже прив`язана до нього, що підтверджується відповіддю Червоноградського міського центру сім`ї, дітей та молоді від 25 травня 2019 року. Також, ОСОБА_3 все своє життя живе в м. Червонограді, де проживають чимало родичів та друзів ОСОБА_2 , з якими донька постійно спілкується. Він вважав, що такі обставини будуть відповідати інтересам дитини, та якнайкраще сприяти збереженню її зв`язків із сім`єю та знайомими.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Комунарський районний суд м. Запоріжжя рішенням від 19 грудня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив. Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнив.
Визначив місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_2 .
Попередив ОСОБА_2 про недопустимість з його боку обмежень контактів дитини - ОСОБА_3 із матір`ю ОСОБА_1 з метою безперешкодного спілкування з дитиною.
Роз`яснив ОСОБА_1 право на звернення до органу опіки та піклування із заявою про визначення способів участі матері у вихованні доньки або до суду із відповідним позовом.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що як батько, так і мати дитини належним чином ставилися до виконання своїх батьківських обов`язків, позитивно характеризуються, не зловживають спиртними напоями чи наркотичними засобами, матеріально забезпечені та створили належні умови для виховання та розвитку дитини, у той же час між сторонами існує особистий конфлікт та неприязні стосунки, що унеможливило вирішення питання про фізичну опіку щодо їх спільної доньки в позасудовому порядку. ОСОБА_3 , якій на час розгляду справи в суді виповнилось майже дванадцять років, підтвердила суду своє бажання проживати разом з батьком ОСОБА_2 , вказавши, що з матір`ю не має наміру на цьому етапі життя зустрічатися та проживати. Таку думку вона висловила і психологу. ОСОБА_2 належним чином виконує свої батьківські обов`язки, має стійкий психоемоційний контакт з донькою, дитина виявляє прихильність до батька, що підтверджується наявними у матеріалах справи висновком фахівця-психолога у формі висновку-довідки. Дитина тривалий час проживає разом з батьком, має сталі соціальні зв`язки за місцем її мешкання. Враховуючи психологічний стан та особливості фізичного розвитку дитини, її думку та бажання проживати з батьком, висновок органу опіки і піклування про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком, врахувавши норми Конвенції про права дитини щодо забезпечення якнайкращих інтересів дитини, дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами та обов`язками батьків, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, оскільки за обставинами цієї справи відсутні підстави змінювати усталене місце проживання дитини, яке склалось разом з батьком, що, на думку суду, відповідатиме якнайкращим інтересам дитини.
Запорізький апеляційний суд постановою від 08 квітня 2025 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишив без задоволення.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2024 року залишив без змін.
Апеляційний суд виходив з того, що 18 червня 2024 року у судовому засіданні малолітня ОСОБА_3 пояснила, що батько не перешкоджав їй у спілкуванні з матір`ю, навпаки сприяв цьому. Вона має намір спілкуватись з матір`ю, але зустрічатися та жити з нею не бажає. Вона хоче залишитися з батьком, який про неї піклується. Саме таку думку висловила дитина і психологу.
Оскільки надані малолітньою ОСОБА_3 пояснення в судовому засіданні та раніше під час спілкування з психологом співпадають, колегія суддів вважала, що вказане свідчить про незмінність її висновків та на те, що на її особисту думку ніхто не впливав.
Врахувавши інтереси малолітньої дитини, її психологічний стан та особливості фізичного розвитку, права та інтереси на гармонійний розвиток та належне виховання, а також, дотримуючись балансу між її інтересами, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, взявши до уваги висновки органів опіки та піклування, житлово-побутові умови проживання кожного з батьків, проживання батьків у різних містах, особливості, пов`язані з запровадженням воєнного стану на території України, колегія суддів вважала, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив зустрічний позов ОСОБА_2 .
Абзац: «Суд враховує поведінку ОСОБА_1 , яка постійно вчиняла дії щодо побачення з дитиною, вчиняла всі визначені законом способи для налаштування спілкування з донькою.» - є оцінкою суду першої інстанції поведінки ОСОБА_1 відносно своєї доньки та не може бути виключений із мотивувальної частини, адже незгода ОСОБА_2 із вказаною оцінкою не свідчить про неправильність або незаконність висновків суду першої інстанції.
Щодо абзацу «Судом встановлено, що у грудні 2018 року, тобто після відкриття провадження у розглядуваній справі та до вирішення судом спору по суті, ОСОБА_2 самостійно в односторонньому порядку змінив місце проживання дитини і з цього часу перешкоджав у спілкуванні дитини з матір`ю, що об`єктивно унеможливлює побудову здорових стосунків між матір`ю та дитиною і формування з нею зв`язку, який є необхідним для здорового гармонійного розвитку дівчинки», який просив виключити з мотивувальної частини оскаржуваного рішення ОСОБА_2 , то апеляційний суд зазначив, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції взагалі не містить такого абзацу, а викладена у вказаному абзаці обставина не встановлювалась судом першої інстанції під час розгляду справи по суті.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги
У травні 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 08 квітня 2025 року, в якій просить оскаржені судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову та про задоволення первісного позову.
Наведені в касаційній скарзі доводи містять підстави, визначені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження. 
Заявник зазначає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2024 року у справі № 465/6496/19, від 05 вересня 2018 року у справі № 752/22028/16-ц, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21.
Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги наявність відводу судді першої інстанції і обґрунтованість підстав такого відводу, що є підставою для скасування оскаржених судових рішень на підставі пункту 2 частини першої статті 411 ЦПК України.
Суди не врахували, що завдяки протиправним діям ОСОБА_2 існує проблема у спілкуванні між донькою та матір`ю. Відсутність послідовної та систематичної підтримки служб у справах дітей, до яких ОСОБА_1 зверталась декілька разів з проханням допомоги у вирішенні такої ситуації, вказує на незацікавленість у підтриманні та забезпеченні порушених прав дитини та матері. 
Стверджуючи про сталі соціальні зв`язки дитини за місцем її проживання з батьком, суд не взяв до уваги, що стосунків з родичами, проживаючи у м. Червоноград відповідач не підтримував, в березні 2022 року відправив дитину до своєї матері до Республіки Італія на два з половиною роки, в серпні 2024 року знову привіз дитину до України в м. Червоноград, а у вересні 2024 року переїхав разом з донькою до м. Винники. При цьому відповідач заборонив доньці приїжджати до ОСОБА_1 і до її батьків.
Опитування думки дитини в судового засіданні проводилось у режимі відеоконференції з дитиною у присутності матері відповідача, яка не залучена до участі у справі, без участі ОСОБА_1 та представника органу опіки та піклування і психолога. Позивач не могла бути присутньою у судовому засіданні у зв`язку з лікуванням, проте суд визнав причини такої відсутності неповажними. Робота психолога з дитиною проводилась в позасудовому порядку, без присутності та участі суду, матері та органу опіки та піклування, з обставинами справи психолог всебічно не був ознайомлений. Позивач вважає, що висновок-довідка психолога є необ`єктивним та недоцільним.
Висновок Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області, як органу опіки та піклування, не відповідає вимогам та по суті є необґрунтованим. Крім того, ОСОБА_1 заявляла клопотання про витребування повного тексту рішення органу опіки та піклування, яке суд ухвалою задовольнив, проте Відділ у справах дітей Червоноградської міської ради, як орган опіки та піклування, таку ухвалу не виконав.
Узагальнені доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У червні 2025 року від ОСОБА_2 до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.
Зазначав, що у цій справі суд першої інстанції залучив до участі у справі органи опіки та піклування, психолога, надав належну оцінку наявним доказам, які вказують на умови проживання, навчання, розвитку та задоволення інших потреб дитини, та з урахуванням таких істотних обставин дослідив питання доцільності визначення місця проживання дитини з урахуванням висновку органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком.
ОСОБА_3 , якій на час розгляду справи в суді першої інстанції виповнилось майже дванадцять років, підтвердила суду своє бажання проживати разом з батьком, вказавши, що з матір`ю не має наміру на цьому етапі життя зустрічатися та проживати з нею. Таку ж думку дитина висловила і психологу.
Виїзд доньки до Республіки Італія в 2022 році був обумовлений об`єктивними причинами - початком війни в Україні. Виїзд дитини за кордон на безпечну територію на той час відповідав її інтересам. У свою чергу ОСОБА_1 з початку війни за кордон не виїжджала та пропозицій щодо виїзду за кордон разом з дитиною не висловлювала.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 26 травня 2025 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Комунарського районного суду м. Запоріжжя.
18 червня 2025 року цивільна справа № 333/6690/18 надійшла до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, з`ясовані судами
10 листопада 2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, остання змінила прізвище на « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 10 листопада 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Червоноградського міського управління юстиції Львівської області, актовий запис № 428.
Сторони у справі є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 12 червня 2018 року Червоноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівській області, актовий запис № 647.
04 квітня 2013 року ОСОБА_7 змінила своє прізвище на « ОСОБА_8 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_3 , виданого 04 квітня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Червоноградського міського управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 06 (т. 1 а. с. 10)
Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 26 жовтня 2018 року у справі № 459/2275/18 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.
Актом від 23 серпня 2018 року № 53, складеним керівником органу самоорганізації населення Комунарського району № 16 (квартальний комітет) Казаковою А. С., зафіксовано, що ОСОБА_1 разом зі своєю донькою ОСОБА_3 , проживали за адресою: АДРЕСА_1 , з 18 червня 2018 року до 21 липня 2018 року.
ОСОБА_1 на підставі договору дарування частини будинковолодіння, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО Нарохою О. В. 18 січня 2002 року, належить 8/25 частини будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
02 серпня 2019 року спеціалістами Комунарського району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради на підставі заяви ОСОБА_1 , з метою обстеження умов проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено акт. Відповідно до вказаного акта, будинок великий та затишний, опалення газове (котел), кімнати забезпечені необхідною кількістю меблів та побутовою технікою. У дитини є окрема кімната, де є велике ліжко, чиста постіль, одяг та взуття в достатній кількості, іграшки, книжки та засоби гігієни.
09 жовтня 2018 року керівником органу самоорганізації населення Комунарського району № 16 (квартальний комітет) Казаковою А. С. складено акт № 62 про те, що ОСОБА_1 разом зі своєю донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 18 червня 2018 року проживають за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з актом обстеження умов проживання від 14 листопада 2018 року, складеного спеціалістами Комунарського району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради на підставі заяви ОСОБА_2 , проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до якого житло складається з 4 кімнат, кухні сумісного санвузлу, прохідного коридору та передпокою. В будинку є водопостачання, електропостачання, опалення (є газовий котел, але опалюють будинок електрикою). Умови проживання відповідають нормам, в будинку чисто та тепло. Дівчинка мешкає в одній кімнаті з мамою, де є ліжко двоспальне, стіл письмовий, тумба під іграшки. Дитина забезпечена сезонним одягом та взуттям, книжками та зошитами для розвитку.
Відповідно до характеристики з місця проживання, складеної керівником органу самоорганізації населення Комунарського району № 16 (квартальний комітет) ОСОБА_9 , ОСОБА_1 у побуті завжди ввічлива, тактовна, працелюбна та доброзичлива, за характером спокійна, врівноважена та розсудлива. Із сусідами підтримує добрі взаємини.
ОСОБА_1 на обліку в Комунальній установі «Обласний клінічний наркологічний диспансер» Запорізької обласної ради та в Комунальній установі «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради не перебуває, що підтверджується довідками від 26 листопада 2018 року вказаних закладів.
З довідки про доходи вбачається, що загальна сума доходів ОСОБА_1 за період з 01 жовтня 2019 року до 31 жовтня 2019 року становить 3 990 грн.
Відповідно до відповіді Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області від 06 червня 2018 року № 4781/15, ОСОБА_1 зверталася до вказаного відділу поліції із заявою, в якій просила притягнути до відповідальності ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що останній вчиняє насильство щодо неї. Органом досудового розслідування відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР у зв`язку з відсутністю даних, які б свідчили про наявність кримінального правопорушення.
Згідно з відповіддю Комунарського відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 11 липня 2018 року ОСОБА_1 зверталася до вказаного відділення поліції із зверненням про те, що ОСОБА_2 , з яким вона не проживає, хоче забрати їх спільну дитину. Органом досудового розслідування було відмовлено у внесенні відомостей до ЄРДР у зв`язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення.
За результатами розгляду заяв, Виконавчим комітетом Червоноградського міського центру соціальних служб для сім`ї дітей та молоді 11 жовтня 2018 року надана відповідь, з якої вбачається, що комісією в складі психолога та фахівця соціальної роботи були здійснені візити до батька дитини ОСОБА_2 , під час яких з ним проведено бесіду, рекомендовано знайти порозуміння з дружиною ОСОБА_1 та відповідно до сімейного кодексу визначити фактичне проживання доньки, щоб не завдати шкоди її психічному здоров`ю. Для проведення роботи з дитиною, батькові залишено письмове запрошення до психолога та ознайомлено з послугами Червоноградського міського центру соціальних служб для сім`ї дітей та молоді.
Із повідомлення Червоноградського відділу поліції ГУНП у Львівській області від 29 жовтня 2018 року № 8344/15 вбачається, що 30 вересня 2018 року ОСОБА_1 зверталася до вказаного відділу поліції із заявою про прийняття мір до чоловіка ОСОБА_2 , який 01 жовтня 2018 року залишив в будинку без нагляду їх спільну шестирічну дитинку ОСОБА_3 Червоноградський ВП ГУНП у Львівській області повідомив позивача про припинення перевірки, у зв`язку з відсутністю в даній події кримінального діяння. 
Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 06 грудня 2018 року № 563-р вирішено встановити ОСОБА_2 побачення з донькою ОСОБА_3 два дні на місяць з 10:00 до 18:00 (день та місце побачень за домовленістю між батьками). Зустрічі з дитиною проводити на території м. Запоріжжя, без присутності матері. Батьків дитини попереджено про відповідальність за невиконання рішення органу опіки та піклування.
21 грудня 2018 року до Комунарського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області надійшла заява від ОСОБА_1 , в якій вона просила притягнути до кримінальної відповідальності свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 , який 21 грудня 2018 року, приблизно о 16:20 год., знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 наніс їй тілесні ушкодження та забрав дитину ОСОБА_3 (кримінальне провадження № 12018080040004200).
Відповідно до довідки виданої Комунальною установою Міської клінічної лікарні екстреної та швидкої медичної допомоги м. Запоріжжя, 21 грудня 2018 року ОСОБА_1 перебувала у травмпункті лікарні із діагнозом: ушиб м`яких тканин голови.
14 січня 2019 року до начальника Комунарського відділу поліції Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області надійшла заява ОСОБА_1 , в якій вона просила притягнути до адміністративної відповідальності свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 за невиконання рішення органу опіки та піклування від 06 грудня 2018 року № 563р.
Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району повідомила позивача (лист від 22 січня 19 року № Н-1123), що за результатами розгляду її заяви вирішено, що відсутні підстави для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за невиконання рішення органу опіки та піклування за частиною п`ятою статті 184 КУпАП.
Відповідно до розпорядження районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 05 лютого 2019 року № 67р, розпорядження від 06 грудня 2018 року № 563-р «Про встановлення ОСОБА_2 порядку побачень з донькою - ОСОБА_3 , 2012 року р. н.» визнано таким, що втратило чинність.
11 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Червоноградського відділу поліції ГУНП у Львівській області із заявою з приводу того, що її колишній чоловік ОСОБА_2 перешкоджає їй у вільному спілкуванні з їх спільною донькою 
ОСОБА_3 .
13 вересня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Червоноградського відділу поліції ГУНП у Львівській області із заявою, в якій вона просила притягнути до відповідальності свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 , який неналежно виконує свої батьківські обов`язки щодо їх спільної доньки ОСОБА_3 , що проявилося у залишенні її без належного нагляду.
Листом від 16 вересня 2019 року № 7747/15, 7753/15, Червоноградський відділ поліції ГУНП у Львівській області повідомив ОСОБА_1 про те, що їй відмовлено у внесенні відомостей у ЄРДР у зв`язку з відсутністю ознак, які б вказували на наявність кримінального правопорушення.
06 листопада 2024 року ОСОБА_10 звернулася до ВП № 4 ЗРУП із заявою, в якій просила вжити заходи відносно ОСОБА_2 , який з початку 2018 року забрав їх спільну дитину та не повідомляє її місце перебування.
30 липня 2018 року Червоноградським міським судом Львівської області у справі № 459/2038/18 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до постанови про закриття виконавчого провадження, ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 01 лютого 2019 року судовий наказ від 30 липня 2018 року скасовано.
Згідно з актами від 02 травня 2018 року, 02 січня 2019 року та 16 травня 2019 року складених юрисконсультом КП «Комунальник» Скоропадою О. П., ОСОБА_3 фактично проживає без реєстрації разом зі своїм батьком ОСОБА_2 за адресою: буд. АДРЕСА_1 .
Як вбачається з актів обстеження умов проживання від 09 жовтня 2018 року та 28 грудня 2018 року, спеціалістом відділу у справах дітей Червоноградської міської ради Тадрою О. М. та директором ЧМЦСССДМ Лобаєм В. П., на підставі заяв ОСОБА_2 , з метою обстеження проживання ОСОБА_3 , здійснені виходи за адресою: АДРЕСА_1 . Будинок за вказаною адресою складається з 3 кімнат (загальна площа - 65 кв. м), відповідає усім санітарно-гігієнічним вимогам, в кімнатах зроблений євроремонт. Для дитини створені належні умови для проживання, навчання та відпочинку, а саме: для неї відведена окрема кімната, яка облаштована сучасними меблями та необхідною побутовою технікою, наявні книги та іграшки відповідно до віку дитини.
ОСОБА_2 працює на посаді директора ТОВ «Радіокомпанія «Капітал-Інвест» (згідно статуту є засновником та директором) з 25 лютого 2016 року до теперішнього часу, що підтверджується довідкою від 12 лютого 2019 року.
Відповідно до характеристики КП «Комунальник» на ОСОБА_2 , останній проживає за адресою: АДРЕСА_3 . До КП «Комунальник» ніяких скарг та претензій відносно ОСОБА_2 не надходило.
Як вбачається з довідки військової частини НОМЕР_4 від 21 травня 2023 року № 489/9/1, ОСОБА_2 в період з 26 жовтня 2022 року до 21 грудня 2022 року, з 28 грудня 2022 року до 01 квітня 2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України м. Покровськ Донецької області.
Згідно з довідкою від 09 січня 2019 року № 03-06/09 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відвідує заклад дошкільної освіти ясла-садок № 17 група 16 з 03 квітня 2017 року.
Відповідно до характеристики з місця навчання дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приходить до дошкільного закладу із задоволенням, у хорошому емоційному стані, вона активна, приймає участь у різноманітних видах діяльності. Її психофізичний розвиток відповідає віковій нормі.
Як вбачається з відповіді Дошкільного навчального закладу ясла-садок від 04 жовтня 2018 року № 17 (вих. № 03-06/353), впродовж періоду перебування дитини у ДНЗ № 17, батьки ОСОБА_3 в однаковій мірі цікавилися розвитком та успіхами останньої. Батьки періодично спілкуються з вихователями групи та цікавляться дитиною у телефонному режимі, відвідують батьківські збори, святкові ранки та різноманітні розваги.
Відповідно до відповіді Закладу дошкільної освіти ясла-садок від 14 травня 2019 року № 17 (вих. №03-06/150), ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_4 , про зміну адреси проживання батьки останньої не повідомляли.
За останній період, а саме з січня 2019 року, відвідує заходи, пов`язані з навчанням, а також приводить та забирає дитину - її батько ОСОБА_2 . Мама цікавиться ОСОБА_3 у телефонному режимі, телефонуючи вихователям групи.
Психофізичний розвиток дитини відповідає віковій нормі, вона має всі необхідні за віком навички самообслуговування. Дівчинка товариська, доброзичлива, контактна, проявляє стійкий інтерес до ігрової взаємодії з однолітками. Рівень розвитку основних психічних процесів - сприйняття, пам`яті, уваги, мислення, уяви відповідає віковим нормативним показникам.
Згідно з довідкою Червоноградської ЗОШ № 4, ОСОБА_3 у 2019-2020 роки зарахована в 1 клас.
Відповідно до довідки Навчального центру «Розумничка» від 10 жовтня 2019 року № 11, ОСОБА_3 відвідує курси поглибленого вивчення англійської мови.
Згідно з даними приватної школи «М.Лонгон», ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 2023/2024 рік навчається у 5 D класі початкової школи зі звичайним часом навчання.
Як вбачається з відповіді Червоноградського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 24 травня 2019 року № 159, на запит ОСОБА_1 від 09 січня 2019 року, психологом центру проведено ряд бесід, здійснено візит у сім`ю та оцінку потреб дитини. Задля перевірки психологічного стану ОСОБА_3 , проведено ряд проективних методик, а саме: «Малюнок сім`ї», «Будинок, дерево, людина», «Неіснуюча тварина», та проектна техніка «Я-клумба». В ході роботи виявлено, що потреби дитини повністю задоволені, у неї є все необхідне для проживання та повноцінного розвитку. ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_2 . В сім`ї дотримуються розпорядку дня, у дитини є своя окрема кімната, наявне місце для навчання, сну та проведення дозвілля. Постільна білизна чиста, дитячий одяг належного вигляду та має своє місце.
Під час проведення діагностики виявлено, що у ОСОБА_3 хороший фізичний та розумовий розвиток, вона ввічлива, відкрита, уважна, легко встановлює контакт та соціально пристосовується. Авторитетом для ОСОБА_12 є її батько, який бере активну участь у її вихованні та розвитку, спостерігаються люблячі і теплі відносини між ними. Також під час діагностики спостерігалася особлива обережність до матері та злегка недовірливі відносини.
Відповідно до висновку-довідки від 18 грудня 2024 року, складеного психологом ОСОБА_13 , ОСОБА_3 , відповідає віковим стандартам за всіма основними параметрами - когнітивним розвитком, особливостями мотиваційної та особистісної сфери, комунікативними навичками.
Потреби дитини зосереджені на стабільності та психологічному комфорті сім`ї, а також на емоційному благополуччі. ОСОБА_3 до сім`ї відносить батька. Вона з особливим захватом розповідає про своє місце проживання та наголошує, що поряд з батьком завжди мала свій простір, чого не може пригадати поряд з мамою. ОСОБА_3 згадує про мати, якщо запитати, але вона не відносить її до членів сім`ї. Відмічає, що інколи уникає розмов з матір`ю, так як немає спільних тем для спілкування. У дівчини проявляються нав`язливі жести та сльози, коли вона згадує про свою матір, що свідчить про неприємні емоції. Каже, що ніби зневірилась в ОСОБА_1 , бо її дії не співпадають з обіцянками. У дитини є образа на ОСОБА_1 та родичів з маминої сторони через те, що вона не отримувала привітань з днем народження чи подарунків від них, окрім одного разу, коли отримала подарунок від мами.
Згідно з відповідями КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Червонограда» від 17 січня 2019 року № 44 та від 16 травня 2019 року № 407, батько ОСОБА_3 , в інтересах дитини уклав декларацію з лікарем-педіатра ОСОБА_14 . До укладення декларації, ОСОБА_3 перебувала під спостереженням дільничного лікаря-педіатра ОСОБА_15 . Дитина на диспансерному обліку не перебуває, у супроводі батька проходить планові медичні огляди та вакцинації - згідно календаря щеплень.
Відповідно до декларації № 0001-524Х-4К00 ОСОБА_2 , в інтересах 
ОСОБА_3 , уклав декларацію з лікарем-педіатром ОСОБА_14 .
Згідно з витягом з рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 28 листопада 2019 року № 218, виконавчий комітет вирішив, що проживання малолітньої ОСОБА_3 , з батьком ОСОБА_2 є доцільним.
Позиція Верховного Суду 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
За положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.
Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція), ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини.
У пункті 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків («Хант проти України» (HUNT v. UKRAINE), № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року)).
Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним («Мамчур проти України» (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року)).
Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Крім прав батьків стосовно дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки стосовно батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» ЄСПЛ зазначено, що права дитини мають перевагу над правами батьків.
У справі «М. С. проти України» (рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року) визначено поняття «інтереси дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини в кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, в інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу (стаття 141 СК України).
Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Відповідно до статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частини четверта та п`ята статті 19 СК України).
Презумпція на користь матері в справах про опіку над дитиною не підтримується ані практикою на рівні ООН після прийняття Декларації, ані судового практикою Європейського Суду з прав людини і не відповідає позиції Ради Європи і більшості держав-членів. У 21 столітті методологія з такою презумпцією, яку можна відхилити лише за «виняткових обставин» більше не є раціональною в частині прав, що гарантуються Конвенцією. Основна думка полягає в тому, що ця презумпція, за відсутністю доказів на користь зворотного, розглядає проживання дитини з батьком як таке, що не відповідає найкращим інтересам дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Цаунеґґер проти Німеччини», (ZAUNEGGER v. GERMANY), заява № 22028/04, § 46, 03 грудня 2009 року)).
Рада Європи декілька разів засуджувала нерівне ставлення до батьків і наголошувала на тому, що роль батька щодо дітей необхідно краще визнавати і належно цінувати. Наприклад, у своїй Постанові 2079 (2015) щодо «Рівності і спільної батьківської відповідальності: роль батька» ОСОБА_16 наголосила на важливості «подолання гендерних стереотипів щодо ролей, які приписуються жінкам і чоловікам у сім`ї» як «відображення соціологічних змін, що відбулися впродовж останніх п`ятдесяти років з огляду на організацію приватної сфери і сім`ї».
Вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та постановах Верховного Суду у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 718/1796/16-ц, від 02 липня 2020 року у справі № 428/13225/15-ц, від 19 травня 2021 року у справі № 686/1379/19.
У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц зазначено, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. У зв`язку з наведеним Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі 
№ 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду вважає, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22) вказано, що «сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків та є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів. Судам слід пам`ятати, що основним суб`єктом, на якого має вплив ухвалене рішення у сімейних спорах цієї категорії, є саме дитина.
У спорах про визначення місця проживання дитини суди мають крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановити та надати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: - особисті якості батьків (моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, наркотичними речовинами, перебування на диспансерному нагляді, притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності); - відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (встановлення повного чи часткового виконання батьківських обов`язків, наявність причин що впливають на виконання батьківських обов`язків; встановлення, чи враховують мати/батько інтереси дитини, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною); - можливість створення дитині належних умов для виховання і розвитку (наявність самостійного доходу, належних житлових умов у кожного із батьків); - стан здоров`я дитини (наявність хвороб у дитини, що потребують посиленого догляду, наявність у батьків навичок щодо надання первинної медичної допомоги); - стан безпеки дитини (можливість створення дитині безпечних умов для життя та розвитку) тощо. Указане тлумачення статті 161 СК України при розгляді категорії справ, що стосуються надчутливої сфери правовідносин (оскільки йдеться не просто про спір між позивачем і відповідачем, а про долю дитини), є сталим та однозначним у практиці Верховного Суду (див. постанови від 15 квітня 2020 року у справі № 761/35714/16-ц, від 23 жовтня 2021 року у справі № 127/17427/20, від 08 вересня 2023 року у справі № 639/3862/20, від 28 вересня 2023 року у справі № 944/5191/19)».
Суди попередніх інстанцій встановили, що між сторонами існує спір щодо місця проживання дитини.
Як вбачається з відповіді Червоноградського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 24 травня 2019 року № 159, на запит ОСОБА_1 від 09 січня 2019 року, психологом центру проведено ряд бесід, здійснено візит у сім`ю та оцінку потреб дитини. Задля перевірки психологічного стану ОСОБА_3 , проведено ряд проективних методик, а саме: «Малюнок сім`ї», «Будинок, дерево, людина», « ІНФОРМАЦІЯ_2 », та проектна техніка «Я-клумба». В ході роботи виявлено, що потреби дитини повністю задоволені, у неї є все необхідне для проживання та повноцінного розвитку. ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_2 . В сім`ї дотримуються розпорядку дня, у дитини є своя окрема кімната, наявне місце для навчання, сну та проведення дозвілля. Постільна білизна чиста, дитячий одяг належного вигляду та має своє місце.
Під час проведення діагностики виявлено, що у ОСОБА_3 хороший фізичний та розумовий розвиток, вона ввічлива, відкрита, уважна, легко встановлює контакт та соціально пристосовується. Авторитетом для ОСОБА_12 є її батько, який бере активну участь у її вихованні та розвитку, спостерігаються люблячі і теплі відносини між ними. Також під час діагностики спостерігалася особлива обережність до матері та злегка недовірливі відносини.
Згідно з витягом з рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 28 листопада 2019 року № 218, виконавчий комітет вирішив, що проживання малолітньої ОСОБА_3 , з батьком ОСОБА_2 є доцільним.
18 червня 2024 року у судовому засіданні малолітня ОСОБА_3 пояснила, що батько не перешкоджав їй у спілкуванні з матір`ю, навпаки сприяв цьому. Вона має намір спілкуватись з матір`ю, але зустрічатися та жити з нею не бажає. Вона хоче залишитися з батьком, який про неї піклується. Саме таку думку висловила дитина і психологу.
Відповідно до висновку-довідки від 18 грудня 2024 року, складеного психологом ОСОБА_13 , ОСОБА_3 , відповідає віковим стандартам за всіма основними параметрами - когнітивним розвитком, особливостями мотиваційної та особистісної сфери, комунікативними навичками. 
Потреби дитини зосереджені на стабільності та психологічному комфорті сім`ї, а також на емоційному благополуччі. ОСОБА_3 до сім`ї відносить батька. Вона з особливим захватом розповідає про своє місце проживання та наголошує, що поряд з батьком завжди мала свій простір, чого не може пригадати поряд з мамою. ОСОБА_3 згадує про мати, якщо запитати, але вона не відносить її до членів сім`ї. Відмічає, що інколи уникає розмов з матір`ю, так як немає спільних тем для спілкування. У дівчини проявляються нав`язливі жести та сльози, коли вона згадує про свою матір, що свідчить про неприємні емоції. Каже, що ніби зневірилась в ОСОБА_1 , бо її дії не співпадають з обіцянками. У дитини є образа на ОСОБА_1 та родичів з маминої сторони через те, що вона не отримувала привітань з днем народження чи подарунків від них, окрім одного разу, коли отримала подарунок від мами.
Психолог Червоноградського міського центру сім`ї, дітей та молоді в м. Червоноград ОСОБА_17 у судовому засіданні в суді першої інстанії пояснила, що у грудні 2024 року вона спілкувалася з ОСОБА_3 , яка є щира, весела та на свій вік розумово незвичайно розвинена, тому жодного впливу на неї здійснити неможливо. Вона свідомо обирає проживання з батьком.
Про стосунки із матір`ю ОСОБА_3 говорить негативно, з нею спілкується вона не часто, спільних тем для розмов у них немає. Також дівчина розповідала, що перебувала у ОСОБА_1 проти своєї волі, а саме: остання обманним шляхом забрала її до себе. У ОСОБА_3 є відчуття страху, що їй доведеться проживати з матір`ю, вона не хоче до неї повертатися. У дитини є образа на ОСОБА_1 та родичів останньої через те, що вони не приділяли їй уваги (не вітали з днем народження, не дарували подарунків).
Суд не встановив вагомих підстав змінювати місце проживання дитини. Батько дитини, який безсумнівно відіграє важливу роль у його житті та розвитку, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.
У постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 623/349/19 вказано, що «рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім - права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюбні відносини, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.
Суди не встановили, що за час проживання дитини з батьком у дитини погіршився стан здоров`я чи психологічний стан, чи те, що батько не піклується про дитину, чи не забезпечує її всім необхідним.
Таким чином, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, оцінивши всі обставини справи у їх сукупності, врахувавши найкращі інтереси малолітньої ОСОБА_3 , її права та інтереси на гармонійний розвиток і належне виховання у сталому середовищі, з метою дотримання балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах, дійшов правильного висновку щодо визначення місця проживання дитини з батьком, яке відповідатиме найкращому забезпеченню інтересів дитини.
У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, між батьками, визначене судами місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку.
Посилання в касаційній скарзі на те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 16 лютого 2024 року у справі № 465/6496/19, від 05 вересня 2018 року у справі № 752/22028/16-ц, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21 колегією суддів відхиляються, оскільки висновки у цих справах і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначених справах суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
В касаційній скарзі заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції не взяв до уваги наявність відводу судді першої інстанції і обґрунтованість підстав такого відводу, що є підставою для скасування оскаржених судових рішень на підставі пункту 2 частини першої статті 411 ЦПК України.
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з заявою про відвід судді.
Комунарський районний суд м. Запоріжжя ухвалою від 02 жовтня 2024 року визнав необґрунтованим заявлений позивачем відвід судді Холоду Р. С. Передав заяву ОСОБА_1 про відвід судді до канцелярії Комунарського районного суду м. Запоріжжя для визначення автоматизованою системою документообігу суду, на підставі частини першої статті 33 ЦПК України.
В зазначеній ухвалі суд першої інстанції, оцінивши належним чином доводи ОСОБА_1 стосовно відводу судді Холода Р. С., та зазначивши про те, що в цій справі було зупинено провадження у зв`язку з перебуванням ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України, потім у зв`язку з хворобою Нейман А. О., декілька разів розгляд справи був відкладений за клопотаннями ОСОБА_1 у зв`язку з довготривалим лікуванням, враховуючи можливість саме 18 червня 2024 року у судовому засіданні у режимі відеоконференції (дитина перебувала в Республіці Італія) в присутності представника органу опіки та піклування, при цьому ОСОБА_2 був видалений з залу суду, правильно визначив заяву про відвід судді необґрунтованою. 
При цьому, слід звернути увагу те, що 14 серпня 2024 року під час судового засідання в присутності ОСОБА_1 по відеоконференції була приєднана дитина - 
ОСОБА_11 , проте вона відмовилась спілкуватися та надавати будь-які пояснення, тому суд прийняв рішення про видалення її з залу судового засідання та продовжив судовий розгляд, враховуючи, що думку дитини з`ясовано на попередньому засіданні.
Комунарський районний суд м. Запоріжжя ухвалою від 04 жовтня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді відмовив, посилаючись на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження обставин, що викликають сумніви в неупередженості та об`єктивності судді Холода Р. С. при розгляді цієї справи.
Отже, наведені доводи касаційної скарги є безпідставними.
Аргументи касаційної скарги про те, що завдяки протиправним діям ОСОБА_2 існує проблема у спілкуванні між донькою та матір`ю, а також відповідач заборонив доньці приїжджати до ОСОБА_1 і до її батьків не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження зазначених позивачем обставин.
В касаційній скарзі заявник вказувала, що опитування думки дитини в судового засіданні проводилось у режимі відеоконференції з дитиною у присутності матері відповідача, яка не залучена до участі у справі, без участі ОСОБА_1 та представника органу опіки та піклування і психолога. Позивач не могла бути присутньою у судовому засіданні у зв`язку з лікуванням, проте суд визнав причини такої відсутності неповажними. Робота психолога з дитиною проводилась в позасудовому порядку, без присутності та участі суду, матері і органу опіки та піклування, з обставинами справи психолог всебічно не був ознайомлений. Позивач вважає, що висновок-довідка психолога є необ`єктивним та недоцільним.
Зазначені доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу з огляду на таке.
У постанові Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20, зазначено, що: «дитина є суб`єктом права і, незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини, згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Під час визначення місця проживання дитини, зважаючи на вікову категорію, необхідно проводити з нею бесіду, головним завданням якої є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення її інтересів та з`ясування думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків.
Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» (заява 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей. Проте, при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Результат аналізу наведених вище норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, насамперед повинні бути враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору.
Суд першої інстанції у судовому засіданні з`ясував думку дитини ОСОБА_11 , в режимі відеоконференції, яка зазначила, що батько не перешкоджав їй у спілкуванні з матір`ю, навпаки сприяв цьому. Вона має намір спілкуватись з матір`ю, але зустрічатися та жити з нею не бажає. Вона хоче залишитися з батьком, який про неї піклується. Опитування дитини проводилось 18 червня 2024 року в присутності представника органу опіки та піклування. При цьому, ОСОБА_2 був видалений з залу суду. В свою чергу ОСОБА_1 звернулась до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку з лікуванням, проте в наданих нею медичних документах не зазначено періоду лікування після проведеної операції. Крім того, починаючи з лютого 2024 року до червня 2024 року розгляд справи був відкладений декілька разів за клопотаннями ОСОБА_1 .
Разом з тим, суди попередніх інстанцій не вбачали підстав для визнання висновку-довідки психолога необґрунтованим та необ`єктивним, з чим погоджується й Верховний Суд.
Згідно з пунктом 64 розділу 6 принципів Комітету міністрів Ради Європи щодо правосуддя, дружнього до дітей, під час опитування дитини суд залучає кваліфікованого фахівця, наскільки це можливо. Водночас відповідно до пункту 72 розділу 6 принципів Комітету передбачена можливість для суду дозволяти дитині не давати свідчення, з урахуванням найкращих інтересів і добробуту дітей.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції створив усі умови для реалізації права дитини бути заслуханою у спосіб, який суд правильно визначив як можливий під час триваючої широкомасштабної збройної агресії російської федерації проти України, коли дитина перебуває на території іншої держави, яка надає прихисток громадянам України.
Подібний за змістом висновок міститься у постановах Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20 та від 22 жовтня 2025 року у справі № 202/14959/23.
Посилання в касаційній скарзі на те, що висновок Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області, як орану опіки та піклування, не відповідає вимогам та по суті є необґрунтованим, у зв`язку з чим ОСОБА_1 заявляла клопотання про витребування повного тексту рішення органу опіки та піклування, яке суд ухвалою задовольнив, проте Відділ у справах дітей Червоноградської міської ради, як орган опіки та піклування, таку ухвалу не виконав, є необґрунтованими з огляду на наступне.
В суді першої інстанції ОСОБА_1 заявила клопотання про витребування повного тексту рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 28 листопада 2019 року № 218.
Проте, 19 грудня 2024 року у судовому засіданні, під час дослідження письмових доказів, суд поставив питання ОСОБА_1 чи підтримує вона своє клопотання щодо витребування повного тексту рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області від 28 листопада 2019 року № 218, на що остання відповіла, що в цьому немає необхідності, однак враховуючи те, що повний текст рішення виконавчий комітет так і не надав, просила суд витяг з рішення від 28 листопада 2019 року №218 не брати до уваги.
Відповідно до витягу з рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 28 листопада 2019 року № 218 проживання малолітньої ОСОБА_3 з батьком ОСОБА_2 є доцільним. З актів обстеження умов проживання від 09 жовтня 2018 року та 28 грудня 2018 року вбачається, що умови проживання ОСОБА_18 за адресою: буд. АДРЕСА_1 , досліджені та встановлено наявність належних умов для виховання та розвитку дитини. При цьому, у судовому засіданні від 18 червня 2024 року представник Виконавчого комітету Червоноградської міської ради Мазурак О. С. підтримала зазначене рішення.
Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, належним чином надавши оцінку витягу з рішення Виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 28 листопада 2019 року № 218 в сукупності з іншими доказами, дійшов правильного висновку про прийняття його до уваги при розгляді цієї справи.
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
Щодо судових витрат 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції немає.
Керуючись статтями 401, 406, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2024 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 08 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:	І. В. Литвиненко	
		
	А. І. Грушицький	
		
	Є. В. Петров