Справа №577/5940/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Кравченко В. О.	
Номер провадження 33/816/678/26 	Суддя-доповідач Філонова Ю. О. 	
Категорія  172-19 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 жовтня 2025 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , молодший лейтенант в/ч НОМЕР_1 , офіцер групи розвідки групи штабу, посвідчення офіцера НОМЕР_2 видане ТВО командира в/ч НОМЕР_3 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-19 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн.

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн. - 

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 жовтня 2025 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.172-19 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн за те, що він будучи військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , 03.10.2025 року близько 21 год 06 хв на пл. Миру, 2 в м. Конотоп, в районі аптеки «Фарм Союз», порушуючи правила поводження із зброєю, безпідставно здійснив три постріли в повітря з табельної зброї, а саме пістолета CZ P-10SC OR+S, кал. 9 мм № НОМЕР_4 .
Отже, ОСОБА_1 скоїв правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-19 КУпАП - порушення правил поводження із зброєю в умовах особливого періоду.
Не погодившись з вказаним судовим рішенням особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просив скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі за п. 8 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з наявністю чинної постанови від 10.10.2025 за ст. 173 КУпАП за той самий факт по справі №577/5995/25.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував, що за єдиним фактичним епізодом 03.10.2025 о 21:06 у АДРЕСА_2 , де він здійснив три постріли з табельної зброї були складені два протоколи різними органами: поліцією за ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство, справа № 577/5995/25) та Військовою службою правопорядку за ч. 2 ст. 172-19 КУпАП (справа №577/5940/25).
Обидва провадження стосуються одного факту, отже існує ідентичність діяння що виключає повторне переслідування.
10.10.2025 Конотопським міськрайонним судом винесено постанову у справі №577/5995/25 за ст. 173 КУпАП якою його визнано винним і накладено штраф 119 грн, який сплачено в повному обсязі.
Це рішення набрало законної сили і створило процесуальну перешкоду для повторного переслідування.
Таким чином, провадження №577/5940/25 має бути закрите відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 247 КУпАП і ст. 61 Конституції України.
Зазначав, що судом першої інстанції було проігноровано його заяву про закриття провадження, оскільки 13.10.2025 через систему «Електронний суд» до 08:00 години ранку, ним було подано клопотання про закриття провадження у справі №577/5940/25. у якому детально викладено факт подвійного протоколювання та наведено посилання на ст. 61 Конституції України і практику ЄСПЛ. Однак суд не розглянув цю заяву, не дав їй оцінки і не мотивував відмову, чим порушив ст. 245, 247, 252 КУпАП.

У призначене 22.05.2026 на 11:30 год судове засідання, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення від 06.11.2025 в його електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд», а також, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України», із зазначенням часу, дати та місця судового засідання в суді апеляційної інстанції.
При причини неявки ОСОБА_1 апеляційний суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв. 
З огляду на положення ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Враховуючи вищезазначене, а також ті обставини, що ОСОБА_1 знаючи, що в апеляційному суді на розгляді перебуває подана ним апеляційна скарга, в судове засідання не з`явився, його участь не є обов`язковою, бо питання про погіршення становище не ставиться, а тому апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд даної справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , який повідомлений належним чином про час, день та місце розгляду справи, що не суперечить вищезазначеним вимогам Закону та узгоджується з вимогами частини 6 ст. 294 КУпАП.

Перевіривши матеріали адміністративної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Так, згідно ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Дослідивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що висновок судді про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-19 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи, оскільки підтверджується наступними доказами:
- протоколом про військове адміністративне правопорушення серії КИС/К №409 від 04.10.2025, відповідно до якого молодший лейтенант ОСОБА_1 відповідно до наказу від 28.02.2025 №277-РС з 28.02.2025 призначений на посаду офіцера групи розвідки штабу військової частини НОМЕР_1 . Будучи військовослужбовцем ОСОБА_1 03.10.2025 приблизно о 21 год. 06 хв. на пл. Миру, 2 в м. Конотоп, в районі аптеки «Фарм Союз», порушуючи правила поводження із зброєю, безпідставно здійснив три постріли в повітря з табельної зброї, а саме пістолета CZ P-10SC OR+S, кал. 9 мм № НОМЕР_4 , чим скоїв правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-19 КУпАП;
- скріншотом з інформаційної системи про реєстрацію повідомлення про адміністративне правопорушення; 
- накладною №33 на видавання (здавання) військового майна у військовій частині НОМЕР_1 ; 
- заявою ОСОБА_1 згідно якої ОСОБА_1 проти скоєння адміністративного правопорушення не заперечував, свою вину визнав повністю;
- письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 03.10.2025;
- письмовими поясненнями ОСОБА_3 від 03.10.2025;
- посвідченням офіцера НОМЕР_2 , з якого вбачається, що ОСОБА_1 , є військовослужбовцем та перебуває в складі військової частин НОМЕР_1 ;
- посвідченням НОМЕР_5 .
Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені докази відповідають критеріям належності та допустимості, а в своїй сукупності також і достатності для підтвердження висновків суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 172-19 КУпАП, а саме порушення правил поводження із зброєю та боєприпасами, що становлять підвищену небезпеку для оточення, в умовах особливого періоду.

Диспозиція ч. 2 ст. 172-19 КУпАП передбачає відповідальність за діяння, передбачені частиною першою цієї статті, вчинені в умовах особливого періоду, а саме відповідальність за порушення правил поводження зі зброєю, а також боєприпасами, вибуховими, іншими речовинами і предметами, що становлять підвищену небезпеку для оточення, а також з радіоактивними матеріалами. Зазначена норма права є бланкетною, а тому при кваліфікації дій особи обов`язковим є встановлення конкретних пунктів та правил, які регулюють порядок несення військової служби та поводження зі зброєю.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до п. 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, затвердженого Законом від 24.03.1999 р №548-XIV, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців зокрема обов`язок свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим.
Згідно із п.13 Статуту, військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.
Відповідно до п.16 Статуту, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Відповідно до п. 21 Статуту, застосування заходів фізичного впливу, спеціальних засобів та зброї допускається, якщо інші заходи виявилися неефективними або якщо через обставини застосування інших заходів є неможливим. Застосуванню зброї, за винятком випадків раптового нападу, нападу із застосуванням бойової техніки, транспортних засобів, літальних апаратів, морських і річкових суден, втечі з-під варти зі зброєю або за допомогою транспортних засобів під час руху, повинно передувати попередження про намір застосовувати зброю і постріл угору. У разі застосування і використання зброї військовослужбовець зобов`язаний вжити всіх заходів для того, щоб не було завдано шкоди стороннім особам.
Пунктом 22 Статуту визначено, що військовослужбовці мають право застосовувати спеціальні засоби, засоби фізичного впливу та зброю особисто або у складі підрозділу: для захисту свого здоров`я і життя, а також здоров`я і життя інших військовослужбовців і цивільних осіб від нападу, якщо іншими способами й засобами захистити їх у даній ситуації неможливо; для затримання особи, яку застали при вчиненні тяжкого злочину та яка намагається втекти або яка чинить збройний опір, намагається втекти з-під варти, а також для затримання озброєної особи, яка загрожує застосуванням зброї та інших засобів, що становить загрозу для життя і здоров`я військовослужбовця чи інших осіб; для відбиття нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, а також для звільнення цих об`єктів у разі захоплення; у разі спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, якщо іншими способами і засобами неможливо припинити цю спробу.
Положеннями п. 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, затвердженого Законом від 24.03.1999 року №551-XIV, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; поводитися гідністю і честю, поважати честь і гідність кожної людини. 
Порядок організації обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів до неї військовослужбовцям у структурних підрозділах Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних Сил України та Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (структурні підрозділи), командуваннях видів Збройних Сил України, інших органах військового управління (далі - органи військового управління), військових частинах (на кораблях), військових навчальних закладах, установах та організаціях Міністерства оборони України, Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (військові частини), а також національному персоналу з числа військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, який бере участь у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки (національний персонал), визначений Інструкцією про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України 29.06.2005 №359 (далі - Інструкція). 
Відповідно до п. 14 розділу І Інструкції, зокрема, заборонено під час поводження зі стрілецькою зброєю безпідставно спрямовувати зброю у бік людей, тварин, транспорту, будинків, інших будівель, споруд. За необхідності стрілецька зброя має бути спрямована на поверхню, яка зможе прийняти кулю (у землю, стовбур дерева, кулевловлювач), або вгору під кутом 45-60 градусів; тримати палець на спусковому гачку без необхідності. 
Таким чином, військовослужбовець ОСОБА_1 порушив правила поводження із зброєю та боєприпасами, що становлять підвищену небезпеку для оточення, застосував безпідставно зброю в громадському місці в умовах особливого періоду, що й призвело до вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-19 КУпАП.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність процесуальної перешкоди для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 2 ст. 172-19 КУпАП, у зв`язку з наявністю постанови Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10.10.2025 за ст. 173 КУпАП, яка набрала законної сили та необхідність закриття провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 247 КУпАП, то апеляційний суд вважає їх безпідставними виходячи з натупного. 
Так, ст. 4 Протоколу № 7 до Європейської конвенції з прав людини та ст. 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Однак, така заборона подвійного притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення застосовується виключно у випадках, коли йдеться про тотожність правопорушень - тобто за наявності одного й того самого складу, об`єкту та суб`єкту правопорушення.
Проте, правопорушення, передбачені ст. 173 КУпАП (дрібне хуліганство) та ст. 172-19 КУпАП (порушення правил поводження зі зброєю, а також речовинами і предметами, що становлять підвищену небезпеку для оточення), є абсолютно різними та самостійними складами адміністративних правопорушень.
Згідно постанови Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10.10.2025 ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності за ст. 173 КУпАП, а саме за порушення громадського порядку та спокою громадян. 
Об`єктом даного адміністративного правопорушення є суспільні відносини у сфері охорони громадського порядку.
Об`єктивна сторона правопорушення виражається у нецензурній лайці в громадських місцях, образливому чіплянні до громадян та інших подібних діях, що порушують громадський порядок і спокій громадян.
Суб`єкт адміністративного правопорушення - загальний (фізична осудна особа, яка досягла 16- річного віку).
Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі прямого чи непрямого умислу.
Суть такого протиправного діяння полягає в тому, що особу притягнуто до відповідальності за суто зовнішні прояви її поведінки у громадському місці - створення шуму, неспокою та порушення тиші, що налякало громадян. 
За ч. 2 ст. 172-19 КУпАП військовослужбовець притягається до відповідальності як спеціальний суб`єкт за порушення встановленого порядку несення військової служби, військової дисципліни та правил безпеки використання зброї в умовах особливого періоду.
Основний безпосередній об`єкт даного правопорушення - порядок експлуатації військової техніки (частиною якого є порядок поводження з речовинами і предметами, що становлять підвищену небезпеку для оточення).
Предметом правопорушення є зброя, бойові припаси, вибухові, радіоактивні та інші речовини і предмети, що становлять підвищену небезпеку для оточення.
Порушення правил поводження з речовинами і предметами, що становлять підвищену небезпеку для оточення, передбачає порушення норм військових статутів, інших законів, інструкцій, положень, які визначають порядок поводження військовослужбовців з цими речовинами і предметами, дотримання якого є обов`язковим для запобігання нещасних випадків з людьми, аварій, катастроф, інших тяжких наслідків. 
Суб`єктом правопорушення є будь-який військовослужбовець, а так само військовозобов`язаний під час проходження зборів: а) якому відповідні речовини (предмети) були надані (ввірені) у службове користування, передані для охорони, перевезення, підрахунку, проведення занять, обслуговування тощо; б) який в силу службового становища чи у зв`язку з виконанням певних обов`язків мав до них відношення і скористався ними без дозволу командування; в) який незаконно отримав ці речовини (предмети) внаслідок їх викрадення, привласнення, вимагання тощо. 
Суб`єктивна сторона правопорушення полягає у формі умислу або необережності (неуважності чи легковажності) саме щодо ігнорування військових інструкцій та наказів командування.
Здійснення військовослужбовцем безпідставних пострілів із табельної зброї в місті одночасно порушує як загальний спокій громадян, що охоплюється ст. 173 КУпАП, так і військовий обов`язок, статути ЗСУ та інструкції МОУ щодо безпеки використання зброї в умовах особливого періоду, що охоплюється ст. 172-19 КУпАП.
Таким чином, наявність постанови суду від 10.10.2025 за ст. 173 КУпАП за фактом порушення громадського порядку не виключає відповідальності ОСОБА_1 за військове адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-19 КУпАП, оскільки ці норми захищають різні суспільні відносини, а протиправні дії особи містили ознаки сукупності двох різних правопорушень.
Вказана правова позиція апеляційного суду повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, яка відповідно до Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права в Україні. Зокрема, у рішенні по справі "Олівейра проти Швейцарії" (Oliveira v. Switzerland) від 30.07.1998 року (заява № 25711/94) ЄСПЛ розв`язав аналогічну правову дилему щодо застосування принципу non bis in idem за наявності ідеальної сукупності правопорушень. Суд зазначив, що ситуація, коли один і той самий вчинок особи підпадає під дію різних кримінальних чи адміністративних норм, не суперечить статті 4 Протоколу № 7 до Європейської конвенції з прав людини, якщо цими нормами передбачена відповідальність за різні прояви протиправної поведінки та захищаються різні правові цінності. 
Таким чином, доводи апелянта про те, що постанова Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 10.10.2025 за ст. 173 КУпАП створила процесуальну перешкоду для повторного переслідування, є юридично неспроможними. Наявність зазначеної постанови констатувала лише факт порушення громадського порядку та спокою громадян, але не давала правової оцінки порушенню військовослужбовцем спеціальних правил поводження зі зброєю.
З огляду на це, вказані доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню як безпідставні, оскільки притягнення до відповідальності за ч. 2 ст. 172-19 КУпАП не порушує принцип non bis in idem та ст. 61 Конституції України. 
Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції проігноровано його заяву про закриття провадження, подану через «Електронний суд» 13.10.2025, апеляційний суд зазначає таке.
Зміст вказаного клопотання повністю тотожний аргументам апеляційної скарги щодо "подвійного притягнення" та порушення ст. 61 Конституції України. Оскільки ці доводи вже були детально перевірені та спростовані апеляційним судом як юридично неспроможні, згадана заява не підлягала задоволенню за своєю суттю.
Сама по собі відсутність у постанові суду першої інстанції окремої оцінки цієї заяви, за умови правильного вирішення справи по суті, не є істотним процесуальним порушенням і не може бути підставою для скасування законного рішення. 
Твердження апелянта про те, що оскаржувана постанова суду від 09.10.2025 нібито була підписана суддею "заднім числом" 13.10.2025 з метою створення "фіктивного пріоритету" над клопотанням захисту, апеляційний суд відхиляє з таких підстав.
Датою ухвалення судового рішення є дата його винесення та проголошення у судовому засіданні, що фіксується у процесуальних документах справи. Технічне накладення суддею кваліфікованого електронного підпису в автоматизованій системі документообігу суду у наступні робочі дні є елементом діловодства та реєстрації рішення для направлення до ЄДРСР, і жодним чином не змінює фактичну дату ухвалення рішення та не свідчить про його фіктивність.
Крім того, оскільки апеляційним судом уже встановлено повну відсутність тотожності між складами правопорушень за ст. 173 КУпАП та ст. 172-19 КУпАП, питання "пріоритету" чи черговості винесення цих постанов взагалі не має жодного правового значення для вирішення справи. Обидва рішення мають самостійну юридичну силу, а тому вказаний довод скарги апеляційний суд вважає безпідставним.

Відповідно, у ході апеляційного перегляду встановлено, що суд першої інстанції прийняв правильне та обґрунтоване рішення щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-19 КУпАП, яке підтверджується належними, допустимими, достатніми доказами, які доповнюють один одного та були дослідженими під час розгляду матеріалів адміністративної справи, а підстави для задоволення вимог апелянта відсутні.

Разом з тим, апеляційний суд вважає безпідставним стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору, з огляду на наступне. 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем, що підтверджується матеріалами справи (а.с.12-14).
За ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Згідно з ч.5 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення, з правопорушника підлягає стягненню судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено перелік осіб, які звільняються від сплати судового збору. Так, відповідно до п.12 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
З огляду на те, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем , тому на підставі п.12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» судове рішення в цій частині слід змінити, а апеляційну скаргу задовольнити частково. 
В іншій частині оскаржувану постанову суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Постанову судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_1 в частині вирішення питання щодо стягнення судового збору - змінити.
Виключити з резолютивної частини постанови судді Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 09 жовтня 2025 року вказівку суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 605 грн. 60 коп. судового збору.
В іншій частині постанову залишити без зміни.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Філонова Ю. О.