Справа № 336/4523/23
Пр. 2/336/31/2026 
01.06.26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 червня 2026 року        м.Запоріжжя
Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Коваль О.В., розглянув у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі цивільну справу №336/4523/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування, служба (управління) у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними,-
за відсутності сторін, третіх осіб та їх представників, 

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Тивоненко Д.Р. 17.05.2023 звернувся до суду із вказаною позовною заявою в інтересах позивача, за змістом якої просить: зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не перешкоджати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з малолітніми дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; встановити гр. ОСОБА_1 наступний режим особистого спілкування з малолітніми дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме:
- за місцем постійного проживання дітей у м. Запоріжжі:
- кожний другий календарний тиждень місяця року тривалістю 2 календарні дні з 10 год. 00 хв. ранку суботи по 18 год. 00 хв. вечора неділі до досягнення дітьми 18 років, з обов`язком позивача забрати дітей від відповідачки не пізніше 10 год 00 хв. суботи за адресою: місця реєстрації, місця проживання або перебування відповідачки та повернути їх відповідачці за цією ж адресою не пізніше 18 год. 00 хв. неділі.
- за місцем постійного проживання, місця реєстрації або перебування батька ОСОБА_1 :
- кожний четвертий календарний тиждень місяця тривалістю 2 календарні дні з 10 год. 00 хв. ранку суботи по 18 год. 00 хв. вечора неділі, з обов`язком позивача забрати дітей від відповідачки не пізніше 10 год 00 хв. суботи відповідного місяця за адресою: місця реєстрації, місця проживання або перебування відповідачки та повернути їх відповідачці за цією ж адресою не пізніше 18 год. 00 хв. неділі відповідного місяця;
- спільний відпочинок позивача з дітьми влітку на тиждень кожного місяця (червень, липень, серпень) кожного року;
- спільний відпочинок позивача протягом тижня з дітьми під час щорічної відпустки позивача, до досягнення дітьми 18 років, якщо між батьками не досягнуто іншої домовленості, з обов`язком позивача забрати дітей від відповідачки не пізніше 10 год. 00 хв. узгодженого дня місяця за адресою: місця реєстрації, місця проживання або перебування відповідачки та повернути їх відповідачці за цією ж адресою не пізніше 18 год. 00 хв. узгодженого дня місяця.
Також сторона позивача просить зобов`язати гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :
- за два дні до дня зустрічі позивача з дітьми, за допомогою телефонного, поштового, електронного (Viber, Telegram, WhatsApp) зв`язку надати позивачу точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дітей, а у разі настання таких змін, повідомити за допомогою вищеперелічених засобів зв`язку про це особисто позивача на наступний день з дня настання таких обставин; 
- не обмежувати позивачу спілкування з дітьми, особисто, засобами телефонного, поштового, електронного, відеозв`язку (у т.ч. Skype, Viber, Telegram, WhatsApp, FaceTime тощо) та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дітьми (щоденно з 09 год. 00 хв. до 21 год. 00 хв.);
- не обмежувати позивачу спілкуватися зі своїми дітьми у навчальних закладах (шкільних та дошкільних) та закладах охорони здоров`я.
Необхідність звернення із цим позовом до суду обґрунтована тим, що позивач не може тривалий час побачитися із власними малолітніми дітьми – сином та донькою. Оскільки відповідачка ігнорувала заяви позивача щодо визначення способу участі вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми, подані ним до органу опіки і піклування, не дозволяла бачитися позивачу з останніми, позивач вважає за доцільне звернутися із цим позовом до суду, адже способи досудового врегулювання вказаного спору виявилися недостатньо дієвими задля належного спілкування із дітьми.
Сторона позивача стверджує, що сторони проживали у зареєстрованому шлюбі, який розірваний в судовому порядку, мають двох спільних дітей – сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які залишилися проживати разом з матір`ю (відповідачкою). З часу розірвання шлюбу сторони проживають окремо, спільного сімейного господарства не ведуть. Після розірвання вказаного шлюбу відповідно до змісту позовної заяви відповідачка деякий час дозволяла бачитися з дітьми, не висловлювала заперечень. Згодом, з листопада 2022 року, під різними приводами, які окреслювала відповідачка, кількість зустрічей зменшилась. 22.12.2022 на підставі заяви позивача головою районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району видано розпорядження №438 р, яким встановлено та визначено способи участі позивача у вихованні та спілкуванні із малолітніми дітьми. Вказане розпорядження, як зазначає представник позивача, відповідачка ігнорувала та продовжувала чинити перешкоди в участі позивача у вихованні і спілкуванні з дітьми, скасовувала зустрічі за декілька годин до їх початку. Позивач неодноразово фіксував факти порушення відповідачкою вказаного розпорядження шляхом звернення до поліції. Відповідачка під час викликів до відділу поліції заперечувала створення перешкод у спілкуванні із дітьми, зауважувала, що вони певний час хворіли. Крім того, згідно з рекомендаціями психолога, які усно повідомляла ОСОБА_2 , дітям слід більше часу проводити із матір?ю. Стороною позивача наголошено, що позивач працевлаштований, має постійний дохід, не маю заборгованості зі сплати аліментів на утримання дітей, позитивно характеризується за місцем роботи та проживання. Крім того, ОСОБА_1 наголошує на своїх батьківських почуттях до дітей та прагненні брати участь у їх житті, вихованні, організовувати спільне з дітьми дозвілля, бачитися.
Враховуючи наведене, неможливість позасудового врегулювання спору, із посиланням на норми ст. 141-142, 150, 153, 157 СК України, представник позивача, діючи в інтересах позивача, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Щасливої О.В. від 24.05.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі.
21.06.2023 до справи адвокатом Харьковим В.О. в інтересах ОСОБА_2 скеровано відзив на позовну заяву, з дотриманням строку, визначеного судом.
Згідно з відзивом факт перебування сторін у шлюбі, народження двох спільних дітей у колишнього подружжя стороною відповідача визнається. Окремо наголошено на мотивах розірвання шлюбу, тиску на дружину з боку позивача під час подружнього життя, поведінці ОСОБА_1 , які спричиняли негативний вплив на неї, а також на дітей, формуючи негативну модель поведінки. Стороною відповідача визнається, що з 10.03.2023 позивач не бачився із дітьми. Окремо наголошено, що діти в певних випадках висловлювали небажання спілкуватись із батьком, що є їх невід?ємним правом, а також на висновку спеціаліста-психолога, до якого звернулась ОСОБА_2 з метою дослідження психологічного стану дітей, підтвердження або спростування факту впливу на них. Беручи до уваги вказаний висновок, представник відповідачки зауважує, що небажання дітей бачитись із батьком є виключно їх самостійним рішенням. Сторона відповідача вважає, що вседозволеність з боку батька в час, коли діти перебувають у нього, як щодо режиму відпочинку, так і режиму харчування, мають негативний вплив на здоров?я дітей. Натомість, з боку ОСОБА_2 жодних перешкод у спілкуванні батька із дітьми не створювалось. 
Щодо вимог про доступ до засобів зв?язку у відзиві вказано, що дванадцятигодинний необмежений доступ не відповідає віковим потребам дітей. Крім того, відповідачка перебуває в іншому шлюбі, що також має бути враховано судом. 
Відповідно, проти графіку спілкування, який просить встановити позивач, сторона відповідача висловлює свою незгоду та просить встановити наступний графік до моменту припинення або скасування воєнного стану на території України:
- з урахуванням стану здоров?я, потреб та бажання дітей, – особисті зустрічі із батьком за місцем постійного проживання батька у АДРЕСА_1 , кожної суботи четвертого календарного тижня місяця з 10-00 години до 18-00 години без права залишати дітей на ніч.
Крім того, через місяць з моменту припинення або скасування на всій території України воєнного стану:
- з урахуванням стану здоров?я, потреб та бажання дітей, - особисті зустрічі із батьком за місцем постійного проживання батька у АДРЕСА_1 , кожної суботи другого та четвертого календарного тижня місяця з 10-00 години до 18-00 години без права залишати дітей на ніч;
- з урахуванням стану здоров?я, потреб та бажання дітей, - спільний відпочинок з батьком впродовж 7 календарних днів під час відпустки ОСОБА_1 .
Крім того, сторона відповідача просить зобов?язати позивача проводити зустрічі з урахуванням інтересів та бажань обох малолітніх дітей, дотримуватись розпорядку дня, правил здорового харчування.
Ухвалою суду від 09.10.2023 постановлено зобов`язати орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району надати письмовий висновок щодо заявлених вимог у відповідності до ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України.
Ухвалою суду від 09.10.2024 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.
На підставі розпорядження керівника апарату суду від 09.10.2024 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи, відповідно до п. 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, замінено головуючого суддю Щасливу О.В. та 09.10.2024 матеріали цивільної справи передано визначеному головуючому судді Вайнраух Л.А. на підставі протокола повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями.
Ухвалою суду від 11.11.2024 постановлено прийняти цивільну справу до свого провадження, визначено дату, час і місце проведення судового засідання.
Суд не приймає письмові пояснення представника позивача, сформовані за допомогою системи «Електронний суд», подані 12.09.2023, враховуючи таке. 
Види заяв по суті справи чітко визначені нормою ч.2 ст.174 ЦПК України. Крім того, за приписами ч.2, 4, 5 ст.174 ЦПК України підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд може зобов`язати державний орган чи орган місцевого самоврядування подати відповідну заяву по суті справи (крім позовної заяви). Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне. Відповідних ухвал судом не постановлено. 
Крім того, за приписами ч.2, 4, 5, 6-8 ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. 
Також, ч.9 ст. 83 ЦПК України передбачено, що копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Так, у додаткових поясненнях, поданих стороною позивача, заявлено клопотання про долучення скріншотів листування сторін, без обґрунтування, які об`єктивні причини зумовили порушення строків на їх подання, зазначення та підтвердження неможливості подання додаткових доказів у вказаний строк (разом із поданням позовної заяви) з причин, що не залежали від сторони позивача, без відповідного клопотання про поновлення строку на подання доказів.
Зазначене обумовлює висновок суду про неможливість прийняття долучених доказів, відповідно, суд не бере їх до уваги при розгляді справи. 
Тотожних висновків суд приходить й щодо додаткових пояснень, скерованих за допомогою системи «Електронний суд» стороною відповідача 26.09.2023.
10.03.2025 позивач ОСОБА_1 під час судового засідання відмовився від допиту свідків сторони позивача, відмова прийнята судом, що видно з протокола судового засідання. Разом з цим, судом розглянуто клопотання сторони відповідача про допит свідків, уточнене 09.04.2025. Проте, участь свідків стороною відповідача не забезпечено, відповідно, судом ухвалено продовжити розгляд справи з врахуванням даної обставини, при цьому, суд визначав достатню кількість судових засідань відповідно до графіку розгляду справи, починаючи з 28.05.2025 по 06.01.2026. Зокрема, 16.10.2025 представник відповідачки адвокат Харьков В.О. повідомив, що допит свідків за відсутності відповідачки не є доцільним, на час даного засідання Горбатенко О.В. (зі слів представника) перебувала у Чехії. В даному судовому засідання судом наголошено на обов?язковості участі свідків та забезпеченні їх явки в наступному судовому засіданні, що видно з протокола судового засідання. Натомість, у задоволенні клопотання про участь свідка ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в режимі відеоконференції за допомогою застосунку «WhatsApp» судом відмовлено, позаяк дане клопотання суперечить нормі ч.6 ст.212 ЦПК України. Даною нормою передбачено, що свідок, перекладач, спеціаліст, експерт можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції виключно у приміщенні суду.
Відповідно до протокола судового засідання від 09.04.2025 судом відмовлено у клопотанні про відтворення відеозапису, долученого до справи. Відтворення розпочато в подальшому, проте, дослідивши матеріали справи, враховуючи ухвалу суду з приводу дослідження даного докази, суд не бере даний доказ до уваги.
Ухвалою суду, занесеною до протокола судового засідання від 09.04.2025, судом постановлено залучити до участі у справі службу у справах дітей районної адміністрації ЗМР по Комунарському району, беручи до уваги постійне фактичне місце проживання ОСОБА_2 .
Ухвалою суду, занесеною до протокола судового засідання від 02.07.2025, зобов?язано орган опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району відповідно до ст.19 СК України надати висновок щодо розв?язання спору, для підготовки якого надіслати акт обстеження від 26.05.2025, висновок спеціаліста-психолога від 05.05.2025. 
Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було за відсутності відповідних клопотань. Зустрічної позовної заяви не подано.
Представник третьої особи - районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району заступник голови О.Стешенко згідно з заявою, вх.№ від 30.05.2024, а також 19.06.2025, просить розглянути справу без участі представника органу опіки та піклування з урахуванням інтересів дітей. При цьому, висновок, наявний у даній справі, датований 22.11.2023, складений районною адміністрацією ЗМР по Шевченківському району як органом опіки та піклування представник третьої особи підтримує, вважає обґрунтованим та складеним в інтересах дітей.
Представник третьої особи - органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району Н. Семенченко згідно з заявою, зокрема, вх.№ від 17.09.2025, просить розгляд справи здійснювати за відсутності третьої особи, з урахуванням прав та інтересів дитини, наданого висновку від 22.11.2023.
Треті особи не скористались своїм правом на подання пояснень.
Сторона позивача, представлена ОСОБА_7 , його представницею Абдуллазаде Л.Г. кизи протягом розгляду справи заявлені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов в повному обсязі, проти висновку органу опіки та піклування, отриманого 20.10.2025 (вх.№ реєстрації) заперечувала.
Сторона відповідача, представлена відповідачкою, представниками відповідачів адвокатами Мєркуловим В.О., Харьковим В.О. під час розгляду справи підтримали доводи відзиву, просили частково задовольнити позов, з урахуванням останнього висновку органу опіки та піклування, з яким погодились.
В судовому 02.03.2026 судом оголошено перерву, постановивши ухвалу про перехід до судових дебатів.
Від позивача (вх.№ від 19.05.2026) надійшла заява про продовження розгляду справи за його відсутності. За змістом письмової промови у судових дебатах представниця позивача адвокат Абдуллазаде Л.Р. кизи також просить здійснювати розгляд за її відсутності. Стороною позивача підтримано заявлені позовні вимоги в повному обсязі.
Згідно з заявою відповідачки ОСОБА_2 від 19.05.2026 вона просить розглядати справу за відсутності сторони відповідача, відмовити у задоволенні позовних вимог в частині усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, позов задовольнити частково, визначити спосіб участі батька у вихованні дітей у межах графіка, який вже визначений органом опіки та піклування.
Судом не встановлено перешкод для ухвалення рішення за відсутності сторін, оскільки і сторони, і їх представники мали змогу висловити свої позиції щодо заявлених позовних вимог (надали пояснення по суті вимог та заперечень), були присутні під час дослідження доказів, тобто, порядок дослідження, визначений ухвалою суду, був дотриманий. 
19.05.2026 суд перейшов на стадію ухвалення рішення, яке складено та підписано з урахуванням строку перебування головуючого судді в нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні в строк з 27.05.2026 по 01.06.2026.
Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення учасників справи (протягом здійснення провадження справи в суді), дослідивши її матеріали, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.09.2014 до 06.01.2022 (відповідно до приписів ч.2 ст.114 СК України) згідно з рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 06.12.2021 у цивільній справі №336/8711/21, пр. 2/336/5352/2021, яке набрало законної сили 06.01.2022 (веб-посилання на текст судового рішення в ЄДРСР: https://reyestr.court.gov.ua/Review/101657820).
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч.4 ст.82 ЦПК України).
Суд не приймає твердження сторони відповідача з приводу мотивів розірвання шлюбу, беручи до уваги ту обставину, що в мотивувальній частині рішення суду вони не визнавались доведеними.
Сторони у даній справі є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що видно за даними засвідчених копій свідоцтв про народження серії і- НОМЕР_1 від 08.10.2015, виданого Шевченківським відділом ДРАЦС ЗМУЮ та серії НОМЕР_2 від 30.11.2017, виданого Шевченківським районним у м.Запоріжжі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Запорізькій області.
Судовим наказом Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у цивільній справі №336/728/22, пр.2-н/336/97/2022 від 01.02.2022 стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 28.01.2022 року, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття (веб-посилання на текст судового рішення в ЄДРСР: https://reyestr.court.gov.ua/Review/103075863).
Примусове виконання судового рішення здійснювалось в межах виконавчого провадження ВП №70828493 (Шевченківський ВДВС у м.Запоріжжі), актуальних даних щодо стану провадження та сплати аліментів матеріали справи не містять.
Предметом окремого судового розгляду стали вимоги про стягнення на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_1 додаткових витрат на утримання дитини (лікування) (цивільна справа № 336/18/23, пр. 2/336/862/2023, веб-посилання на текст судового рішення в ЄДРСР: https://reyestr.court.gov.ua/Review/109860101).
Також між сторонами існували спірні правовідносини з приводу поділу майна подружжя, що видно з рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у цивільній справі №336/5903/22, пр. 2/336/93/2024 від 27.02.2024, як набрало законної сили 27.04.2024, веб-посилання на текст судового рішення в ЄДРСР: https://reyestr.court.gov.ua/Review/117962581). 
01.03.2024 Шевченківським районним судом м.Запоріжжя ухвалено рішення у цивільній справі №336/4437/23, пр.2/336/239/2024 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини та здійснення реєстрації без згоди батька, яке набрало законної сили 10.04.2024 (веб-посилання на текст судового рішення в ЄДРСР: https://reyestr.court.gov.ua/Review/117698979). Вказаним рішенням позов задоволено частково, знято малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , з зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , та зареєстровано його місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , без надання письмової згоди батька. У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.
Щодо стану здоров?я дітей, суд наголошує, що стороною відповідача не висловлювалось тверджень, що поточний його (здоров?я) стан взагалі унеможливлює спілкування із батьком, адже ОСОБА_2 у відзиві запропоновано власний, прийнятний на думку відповідачки, режим зустрічей (до та після скасування або припинення воєнного стану) та відпочинку (після припинення або скасування воєнного стану) батька із дітьми. Разом з цим, безвідносно до результатів розгляду справи, не підлягає додатковому обґрунтуванню необхідність безумовного підтримання режиму здорового харчування дітей, із врахуванням особливостей, встановлених діагнозів, якщо це матиме місце протягом розвитку дітей. При цьому, специфічних вимог щодо харчування, що можуть вплинути на порядок спілкування, сторонами не заявлено.
Згідно з довідкою від 18.04.2023 за підписом директора ТОВ «Саркінен» ОСОБА_1 працевлаштований на товаристві з 27.06.2018 на посаді електрогазозварника, має виключно позитивну характеристику (за місцем працевлаштування характеристика додана станом на 25.11.2022, за місцем проживання станом на 01.12.2022), актуальні відомості (в разі зміни місця працевлаштування) стороною позивача не подавались, проте під час судового розгляду позивач повідомляв, що місце роботи не змінював, відповідно, має постійний дохід.
За даними довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру від 02.09.2022 відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Під час розгляду справи стороною відповідача вказувалось, що фактична адреса проживання не відповідає зареєстрованій, що зумовило залучення до розгляду у справі органу опіки та піклування районної адміністрації ЗМР по Комунарському району.
За даними розпорядження голови районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району №438р від 22.12.2022, за заявою ОСОБА_1 , який мешкає по АДРЕСА_1 , враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації визначено способи участі батька у вихованні та спілкуванні із дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 таким чином: щотижня з п?ятниці 17-00 години до суботи 17-00 години за місцем проживання батька з правом відвідування розважальних закладів. Батьків попереджено про необхідність своєчасного інформування другого з батьків під час виникнення ситуацій, які унеможливлюють виконання встановленого графіку, про недопустимість створення конфліктних ситуацій у присутності дитини, правові наслідки за підбурювання дітей проти один одного.
Як видно з заяви позивача, скерованої 11.05.2023 на ім?я голови районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району Ф.Маєра з 10.03.2023 відповідачка не виконує рішення комісії щодо зустрічей із дітьми відповідно до графіку, який був встановлений, в деяких випадках від ОСОБА_2 надходили повідомлення про те, що діти хворіють.
До справи додано відповіді (у копіях) на звернення позивача за підписом уповноважених осіб відділу поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області з приводу заяв ОСОБА_1 від 10.03.2023, 07.04.2023, 05.05.2023, в яких він стверджував про перешкоджання у спілкуванні із дітьми з боку ОСОБА_2 та конфлікт із колишньою дружиною. Власне факт звернення не свідчить на користь доводів сторони позивача щодо створення перешкод з боку відповідачки, інші докази стороною позивача не надано.
Саме по собі твердження сторони про певний факт чи обставину не є свідченням їх доведеності.
Так, за приписами ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
22.11.2023 затверджено висновок районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району по суті спору, згідно з яким питання розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 15.11.2023.
За даними висновку мати, ОСОБА_2 , повідомила членам комісії, що не заперечує проти зустрічей дітей з батьком, але виявляє схвильованість про дітей через воєнний стан в Україні. Також, зазначила, що місце проживання разом з дітьми не змінювала, мешкає за адресою: АДРЕСА_4 . Відповідно до висновку спеціаліста психолога ОСОБА_9 від 04.04.2023 проведено психологічне обстеження дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На пряме питання спеціаліста кожній дитині в процесі проведення індивідуального обстеження «де йому найкраще, веселіше, з ким би хотів жити?», і ОСОБА_10 і ОСОБА_11 впевнено відповіли (рос., пряма мова)- «С мамой и папой Лёвой». Емоційна і психологічна прихільність дітей до матері ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_6 обумовлена увагою, турботою, ніжністю, пестощами і любов?ю з їх боку. В процесі обстеження виявлено, що образ батька, ОСОБА_1 не спотворився в очах дітей. Діти його описують позитивно, люблять і добре ставляться. В процесі обстеження виявлено, що саме з матір?ю ОСОБА_2 не спотворився в очах дітей. Діти емоційно позитивно її описують, і в ході дослідження виявлено найвищий рівень емоційної прихильності до матері. Саме з матір?ю діти відчувають найбільшу безпеку, тому що для них мати є символом безпеки та спокою, поряд з нею вони почуваються в безпеці, оскільки повністю довіряють їй. У процесі обстеження виявлено, що діти під час повітряних тривог, бомбардувань. відчувають тривогу і страх, але вони не бувають одні, з ними завжди поряд або бабуся ОСОБА_12 , або мама. Психолог зазначила, що діти бажають бачитися з батьком, тільки без ночівлі.
20.10.2023, як видно з висновку, спеціалістами відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради було здійснено вихід за місцем проживання батька ОСОБА_1 , складено акт обстеження умов проживання, у якому зазначено, що умови проживання добрі. Батьком створені належні умови для проживання, відпочинку, навчання та розвитку дітей. Мати ОСОБА_2 у спілкуванні зі спеціалістами відділу зазначила, що проти обстеження умов проживання дітей, так як діти емоційно реагують на незнайомих людей. Тому 13.12.2022 року був останній раз коли мати надавала спеціалістам доступ до свого житлового приміщення, за адресою: АДРЕСА_4 . Умови проживання добрі. Матір?ю створені належні умови для проживання, навчання, розвитку та відпочинку дітей.
У висновку враховано розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 22.12.2022 року N438 р «Про розгляд заяви ОСОБА_1 щодо визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми», зазначене вище.
Враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 15.11.2023, протокол N39, районна адміністрація вважає за доцільне визначити ОСОБА_1 наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми: кожну першу та третю суботу з 10.00 до 18.00, та кожну другу та четверту неділю з 10.00 до 18,00, з правом відвідуванням дітьми гуртків та розважальних закладів.
Судом також досліджено акт обстеження умов проживання за адресою позивача, складений та затверджений 20.10.2023, копію акта обстеження умов проживання за адресою відповідачки, складеного та затвердженого 13.12.2022, які відображені у наведеному вище висновку.
На виконання ухвали суду 30.05.2025 до справи долучений акт обстеження умов проживання від 26.05.2025, за даними якого спеціалісти відділу по Комунарському району служби (управління) у справах дітей ЗМР проведено обстеження за місцем проживання відповідачки: АДРЕСА_5 . за даними акта матір?ю створені належні умови для життя та розвитку дітей, діти не виявили активного бажання у спілкуванні із батьком, отримували консультації у психолога. Суд критично ставиться до відношення дітей до батька, яке зазначено в акті, адже невідомо джерело відповідної інформації (зі слів дітей або матері, інших членів сім?ї).
До справи долучено оновлений висновок спеціаліста-психолога ОСОБА_9 від 05.05.2025, кваліфікація якого підтверджена атестатом доцента серії ДЦ №002989, дипломом кандидата психологічних наук НОМЕР_4 , наданих у засвідчених копіях. За даними висновку образ батька, ОСОБА_1 , в очах дітей змінився з минулого обстеження 04.04.2023. Як висловилась ОСОБА_13 , а її підтримав ОСОБА_11 : « он потерял наше доверие, и это, потому что он иногда даже не вспоминает о нас месяцами. Не звонит, не спрашивает и не пишет маме чтобы узнать как мы. С нами, конечно, все супер, но ему это не интересно. Он забывает нас поздравить с праздниками, вот меня с днем рождения (каже Лера) про ОСОБА_14 год и день Святого Николая он помнил, но сказал, что к нам они не придут, очень странно, не объяснил почему. Но они пришли от мамы и ОСОБА_15 . Мы начинаем думать, что он нас просто не любит».
У процесі обстеження виявлено, що за проміжок часу між дослідженнями, з 04.04.2023 та зараз 05.05.2025, образ батька ОСОБА_1 трансформувався, від емоційно позитивного, з якім діти раніше виявляли бажання спілкуватися: до емоційно нейтрального, а іноді й негативного. Така зміна обумовлена вербальними висловлюваннями та поведінкою батька, ОСОБА_1 , у конкретних ситуаціях взаємодії, які діти здатні оцінити та самостійно сформулювати власне ставлення до нього.
У процесі обстеження виявлено, що образ матері - ОСОБА_2 , не спотворився в очах дітей. Діти емоційно позитивно її описують і в ході дослідження, було визначено найвищий рівень емоційної прихильності - до матері.
У ході дослідження виявлено, що саме з матір?ю, ОСОБА_2 , діти ( ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ) відчувають найбільшу безпеку, тому що для них мати є символом захисту та спокою, поряд з нею вони почувається в безпеці, оскільки повністю довіряють їй. Через військову ситуацію (систематичні повітряні тривоги і бомбардування) страхи, які природньо є у дітей, посилюються, але в процесі виховання та розвитку дітей ( ОСОБА_4 та ОСОБА_16 ), правильна, витримана, емоційно спокійна поведінка мами - ОСОБА_2 створює умови, що не дозволяють травмувати психіку дітей та не порушують їх психологічний добробут.
З психологічної точки зору, враховуючи емоційну прихильність ОСОБА_4 і ОСОБА_17 до матері - ОСОБА_2 , їх вікові особливості, постійну загрозу обстрілів та відчуття власної безпеки поруч із мамою, можна стверджувати, що дітям, зустрічатися, проводити вільний час з батьком - ОСОБА_1 потрібно, але для психологічної безпеки, з урахуванням бажань самих дітей необхідно враховувати те, що спати їм краще вдома, тобто поряд з мамою, що суб?єктивно і об?єктивно сприймається ними як безпечні простір. Графік зустрічей з батьком організувати з урахуванням бажання дітей: «Так можно ходить встречаться не только на ролики, но в парк гулять, на аттракционы разные. Но мы не будем оставаться ночевать у папы ОСОБА_18 точно, это не безопасно, я не знаю, как это можно пережить, когда мамы нет рядом, Лера точно будет плакать (каже ОСОБА_11 )». У процесі проведеного обстеження обидві дитини зазначили: «мы всем говорим, что хотим жить с мамой и ОСОБА_19 , сейчас ничего не изменилось, нам очень нравится так жить, как мы живем. ОСОБА_20 папой ОСОБА_21 не очень хочу встречаться (каже ОСОБА_13 ), и я ему об этом говорила, и он это знает, ОСОБА_22 тоже не хочу встречаться (каже ОСОБА_11 ), мы с ней хоть и ругаемся, ну как Вам сказать, ну мы как одно целое. Поэтому, у нас один выход - гулять всем вместе».
Суд зауважує, що стороною позивача не спростовувалось висновків спеціаліста, не заявлялось клопотань про виклик спеціаліста, підготовку іншого висновку. Разом з цим, актуальність попереднього висновку психолога була предметом обговорення під час здійснення судових засідань у справі, що зумовило підготовку вказаного вище висновку з боку сторони відповідача. На думку суду, він не суперечить іншим доказам, які суд дослідив під час розгляду справи, а його дослідження дозволяє зробити висновки по суті спору, з урахуванням думки дітей.
Крім того, беручи до уваги даний висновок, суд не вважає за доцільне здійснювати опитування малолітніх дітей сторін у даній справі, враховуючи, що на переконання суду це спричинить додатковий вплив на їх психоемоційний стан та може стати травмуючим фактором.
На виконання ухвали суду районною адміністрацією ЗМР по Комунарському району м.Запоріжжя також подано до справи висновок щодо розв?язання спору, складений 17.10.2025. За даними висновку діти сторін мешкають із матір?ю за адресою: АДРЕСА_5 . Під час підготовки враховано висновки спеціаліста-психолога, скеровані судом для підготовки висновку, а також акти обстеження умов проживання батьків дітей. 
Так, враховуючи вищевикладене, думку членів комісії з питань захисту прав дитини, в інтересах неповнолітньої та керуючись ст. ст. 19, 141, 160 СК України, районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, як орган опіки та піклування, вважає доцільним визначити ОСОБА_1 наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 : кожної суботи або неділі з 11.00 до 16.00 з правом відвідуванням дітьми гуртків та розважальних закладів, враховуючи стан здоров?я дітей, їх зайнятість та бажання.
Приписами ч.1,2 ст.100 ЦПК України визначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Відповідно, з урахуванням наведених критеріїв, суд не бере до уваги вказані докази.
Так, скріншоти електронного листування у месенджерах, на переконання суду, не відповідають критеріям достовірності та допустимості (ст.79,80 ЦПК України), оскільки без огляду відповідного мобільного застосунку з персонального пристрою однієї зі сторін встановити приналежність мобільних номерів та листування учасникам справи не видається за можливе. Крім того, не підтверджено й надання дозволу на розголошення таємниці листування. 
Задовольняючи позов частково, суд виходить з таких норм чинного законодавства.
Відповідно до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Ч.1 ст.8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст.129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої ВРУ 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до ч.1,2 ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Статтею 51 Конституції України, ч.2,3 ст.5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
За приписами ст.7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються лише у тій частині, у якій це є допустимим і можливим з точки зору інтересів їх учасників та інтересів суспільства. Регулювання сімейних відносин здійснюється з урахуванням права на таємницю особистого життя їх учасників, їхнього права на особисту свободу та недопустимості свавільного втручання у сімейне життя. Учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно із ч.3,4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Дані приписи узгоджуються із нормою ст.160 СК України.
Наявності спору між сторонами у справі з приводу місця проживання спільних малолітніх дітей судом не встановлено.
Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей.
За приписами ч.1-4 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.
Відповідно до ч.1,3 ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.
За нормою ч.1,2 ст.152, ч.1 ст.153 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Дитина має право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов`язків щодо неї. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Разом з цим, ч.1,2,4 ст.155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ст.157 СК України). 
Можливість вирішення органом опіки та піклування спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, передбачена положеннями ст.158 СК України. Крім того, відповідно до ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. 
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
За нормами ст.8, 11, 12, 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Батьки, інші члени сім`ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов`язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання.
П.2 ч.2 ст.18 СК України встановлено, що способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: встановлення та зміна правовідношення.
Враховуючи наведене нормативне обґрунтування та встановлені судом фактичні обставини, розглядаючи позовні вимоги, суд дійшов таких висновків.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідачки не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дітьми: об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного (сімейного) права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; перевага балансу інтересів; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Конструкція статті 159 СК України, зміст якої наведений вище по тексту рішення, свідчить про те, що законодавець розмежовує вимоги про встановлення способу участі у вихованні дитини та про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні.
Суд відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України враховує правовий висновок, здійснений Верховним Судом у постанові від 25.03.2024 у справі № 742/1716/23, пр.№ 61-17035сво23, відповідно до якого позов про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею - є позовом про заборону поведінки особи, яка чинить перешкоди іншій особі у здійсненні нею свого права та є окремим способом захисту порушеного права діда й баби на спілкування з онуками. Відмова у задоволенні позову про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею (зокрема, внаслідок недоведеності перешкод чи з інших підстав), не є підставою для відмови судом у захисті й реалізації прав, передбачених частиною другою статті 159, частиною першою статті 263 СК України - визначенні способів участі баби та діда у вихованні дитини, місця та часу їхнього спілкування.
Суд вважає застосованими дані висновки, не дивлячись на те, що у згаданій справі потребували судового захисту не один з батьків дитини, а баба та дід, що не впливає на їх релевантність.
Відповідно до висновків суду, здійснених у мотивувальній частині даного рішення, судом не встановлено створення перешкод з боку відповідачки у здійсненні позивачем своїх прав відносно дітей за відсутності належних, допустимих та достатніх доказів на користь такого перешкоджання.
Разом з цим, суд звертає увагу, що дане провадження ініційоване позивачем після розгляду питання порядку спілкування ОСОБА_1 із дітьми районною адміністрацією ЗМР по Шевченківському району, також за заявою позивача.
В даному випадку є визначальним те, що формулювання позовної вимоги про усунення перешкод позивачу не свідчить про необхідність застосування певних заборон до відповідачки, тобто, не відповідає наведеному правовому висновку, що надає суду підстави для відмови у її задоволенні.
Проте, оскільки між сторонами у справі не досягнуто згоди щодо застосованого порядку і способу участі батька у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, суд вважає за можливе встановити їх з урахуванням такого.
За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 цієї Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).
У постанові Верховного Суду від 12.01.2023 у справі № 607/1377/22 (провадження № 61-11704св22) зазначено, що з урахуванням того, що сторонами не погоджено способи участі позивачів у вихованні онуків (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, суди обґрунтовано встановили наявність підстав для визначення порядку участі позивачів у спілкуванні та у вихованні онуків шляхом надання їм можливості бачитися з дітьми у визначені дні. Також суд враховує такі висновки.
Зобов`язання матері дитини повідомляти батька про факти захворювання та лікування дитини, про від`їзд (обставини й напрямок) дитини за межі міста більше ніж на два дні, не є діянням, спрямованим на обмеження волевиявлення особи, і входить до поняття надання інформації про дитину, що є складником контакту з дитиною. Водночас повідомлення батьку про важливі факти із життя дитини не можна розцінювати як обтяжливе зобов`язання (постанова Верховного Суду від 9 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20).
Визначення порядку участі батька у вихованні дитини в усі передвихідні та вихідні дні є неприйнятним, оскільки порушуються права дитини на спілкування з матір`ю у вільний від занять у школі час (постанови Верховного Суду від 27 червня 2019 року у справі № 643/16210/17 (провадження №61-8399св19), від 12 листопада 2020 року у справі № 379/1055/18 (провадження № 61-23143св19).
Небажання дитини спілкуватися з батьком і відсутність прихильності до нього не можуть бути покладені в основу судового рішення, враховуючи малий вік дитини та факт її постійного проживання з матір`ю, яка має конфлікт із батьком, що негативно впливає на сприйняття дитиною його особи. За таких обставин небажання дитини спілкуватися з батьком зумовлене ситуацією, яка склалася між сторонами, і не може бути підставою для обмеження батька в реалізації його батьківських прав на участь у вихованні дитини і спілкуванні з нею (постанови Верховного Суду від 15 жовтня 2018 року у справі № 686/14512/17 (провадження № 61-7540св18).
При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування, захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанови Верховного Суду від 4 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19 (провадження № 61-19210св20).
Крім того, визначення чи зміна способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею має відповідати віковим потребам дитини й бути достатнім для забезпечення участі батька у вихованні дитини за умови сумлінного ставлення батька до виконання свого обов`язку. У разі зміни обставин, пов`язаних із віком дитини, станом її здоров`я, психоемоційним станом, жодна із сторін не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про визначення іншого способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею (останови Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 757/72415/17-ц (провадження № 61-7055св19).
Так, під час вирішення спору щодо участі батька ОСОБА_1 у вихованні дітей, яким на час ухвалення рішення виповнилось 10 (доньці) та 8 років (сину), суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, та ту обставину, що доказів зустрічей дітей із батьком протягом розгляду справи до суду не подано, тобто, тісний зв`язок як рідних людей міг бути порушений з час початку окремого проживання подружжя. Тому, вочевидь, наразі особиста прихильність дітей до свого батька дійсно може бути змінена, що випливає з висновку психолога. 
Нормою ст.19 СК України передбачено, що під час розгляду судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Так, судом враховуються й висновки опіки та піклування, двічі підготовлені у даній справі, у зв?язку зі зміною вихідних даних, які враховані під час надання першого з них, зокрема, місця проживання відповідачки із дітьми, яка створила нову родину та мешкає однією сім?єю з дітьми та чоловіком, а також оновленого висновку психолога. Наявність у відповідачки родини має бути врахована судом при визначенні графіку спілкування. Зміст висновків досліджений судом під час розгляду справи. Так, пропозиції, висловлені в них, цілком відповідають належному способу захисту прав позивача, але запропонований графік, на переконання суду, не відповідає інтересам дітей та не сприятиме налагодженню спілкування дітей із батьком, забезпеченню його достатньої участі у їх вихованні та розвитку.
Обставин, що можуть свідчити про негативний вплив батька на дитину судом не встановлено. Негативних характеристик особи позивача матеріалами справи не підтверджено, наявні виключно позитивні характеристики, які стороною відповідача не спростовані. Разом з цим, з урахуванням акта обстеження місця проживання ОСОБА_1 за адресою його реєстрації, суд вважає за можливим відвідування житлового приміщення позивача дітьми.
Суд наголошує, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. 
На переконання суду зустрічі батька з дітьми, враховуючи їх вік, допустимо проводити без присутності матері ОСОБА_2 , якщо батько не буде нехтувати часом для спілкування, визначеним судом, - між ним та дітьми має сформуватись достатній рівень емоційного контакту й довіри. При цьому, діти висловились під час спілкування із психологом, що не бажають залишатись в нічний час доби із батьком, що також враховується судом. Разом з цим, спільний періодичний відпочинок, на переконання суду, спричинить позитивний вплив на формування особистості дітей та їх розвиток.
Тому час, місце і періодичність зустрічей батька (позивача) із дітьми  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , суд визначає з урахуванням віку та інтересів належного виховання й розвитку дітей таким чином: кожної першої та третьої суботи кожного місяця, другої та четвертої неділі кожного місяця, а також у дні народження дітей з 10-00 до 18-00 години без присутності матері, зокрема, за місцем проживання ОСОБА_1 , а також з правом відвідування дитячих розважальних закладів; загальнодоступних громадських місць; культурних та просвітницьких заходів.
При виборі місця проведення зустрічі батька з дітьми сторонам у справі необхідно враховувати погодні умови та стан здоров`я, режим дня дітей.
При цьому, якщо день народження дітей є буднім днем, час зустрічі може бути змінений сторонами за домовленістю, без зменшення тривалості зустрічі, у цей же день або інший, але не більше ніж протягом 7 днів після відповідного дня народження дитини, які відраховуються починаючи з дня народження.
Також суд вважає за необхідне:
- визначити спільний відпочинок ОСОБА_1 із дітьми, за домовленістю із матір?ю дітей щодо часу його проведення, протягом 10 днів двічі на рік, з урахуванням часу навчального процесу дітей та стану їх здоров?я;
- зобов`язати сторони напередодні кожної зустрічі узгоджувати в телефонному режимі між собою місце зустрічі, із врахуванням погодних умов та стану здоров`я, режиму дня дітей, повідомляти про зміну стану здоров?я дітей;
- зобов?язати відповідачку надавати позивачу інформацію про наявні засоби зв`язку (власний номер телефону, а в разі наявності власних засобів зв`язку у дітей - їх власний номер телефону), про зміну номерів та повідомити не менше одного з загальнодоступних месенджерів («Viber», «Telegram» або «WhatsApp»), за допомогою яких ОСОБА_1 може контактувати з дітьми за наявності відповідної потреби у батька дитини, без визначення графіку.
Щодо граничного строку виконання рішення, який просить встановити позивач, слід зазначити, що згідно з ч.1 ст.6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.
Щодо зустрічей за місцем проживання дітей, беручи до уваги створення відповідачкою іншої сім?ї, склад якої підтверджено актом обстеження умов проживання, в цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки не відповідатиме інтересам подружжя, порушуватиме сімейні права та інтереси.
Щодо зобов?язання позивача забирати та повертати дітей до матері, на переконання суду, в залежності від обставин та особистих справ, як позивача, так і відповідачки, її родини, дане питання неможливо врегулювати в універсальний спосіб, тому судом не встановлено відповідних підстав для ухвалення рішення в цій частині.
Крім того, суд наголошує, що за приписами ч.6 ст.265 ЦПК України висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог не може залежати від настання або ненастання певних обставин (умовне рішення), тому резолютивна частина рішення формулюється саме у визначений вище спосіб.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).
Тому суд наголошує, що участь позивача у вихованні та спілкуванні із дітьми, які постійно проживають з матір`ю, є його невід`ємним правом, забезпечить принцип рівності батьків у реалізації їх права на вільне спілкування з дітьми, відповідно, оцінивши наявні докази у їх сукупності та взаємозв`язку, врахувавши інтереси малолітніх дітей та пропозиції органу опіки та піклування, суд дійшов висновку про те, що спілкування позивача із донькою та сином у визначений судом спосіб в повній мірі відповідатиме інтересам останніх, зокрема, комфортному особистісному розвитку. 
Суд наголошує, що таке спілкування не матиме негативного впливу на нормальний розвиток дітей і таке спілкування відбувається саме в їх інтересах. При цьому створення відносин та емоційного контакту малолітніх дітей з батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дітей від зустрічей з ним.
Суд також зауважує, що контакт з дитиною – це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.
Таким чином, повідомлення сторонами один-одному про факти та обставини, пов`язані із дітьми, відносяться до поняття «надання інформації про дитину», що є складником контакту з ними. Слід також роз`яснити обом сторонам у даній справі обов`язок не приховувати один від одного обставини, пов`язані із життям, здоров`ям та процесом виховання спільних дітей.
Суд наголошує, що найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності, адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.
На теперішній час дійсно актуальними для дітей є зустрічі з батьком, які повинні відбуватись поступово та систематично, в максимально можливих безпечних умовах та на нейтральній території.
Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини (аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 189/68/20, провадження № 61-16244св21).
Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків (постанова Верховного Суду від 15.03.2023 у справі № 577/3878/21, пр.№ 61-8759св22).
Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
За нормою ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Згідно з положеннями ч.1,2,3,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до наведених висновків, суд встановив підстави для часткового задоволення позовних вимог, як визначено вище по тексту рішення, натомість, у задоволенні позову в іншій частині суд відмовляє.
Слід наголосити, що невідповідність чи неповна відповідність позовних вимог належному способу захисту не може бути підставою для відмови в позові з формальних підстав, якщо прагнення позивача не викликає сумніву, а позовні вимоги можуть бути витлумачені відповідно до належного способу захисту прав, і якщо таке тлумачення не призводить до порушення процесуальних прав відповідача (зокрема, щодо подання заперечень, надання відповідних доказів тощо).
Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задовольняються частково, на відповідачку слід покласти судові витрати у вигляді оплати судового збору у сумі 427,94 гривень, що підлягає стягненню на користь позивача.
Щодо витрат на правничу допомогу слід зазначити таке. 
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.
За приписами ч.4-6 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Так, суд враховує загальні засади цивільного процесуального законодавства та критерії відшкодування, їх доцільність та співрозмірність, відсутність належним чином висловлених заперечень з боку відповідачка. Суд наголошує, що при розгляді справи учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
В цьому контексті суд зауважує, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу.
На підствердження факту надання правничої допомоги позивачу адвокатом Тивоненком Д.Р. судом досліджено (у копіях) свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльність від 29.03.2018, ордер від 17.05.2023, договір №21/10 про надання професійної правничої допомоги від 21.10.2022, із додатком №1 (переліком та вартістю послуг за договором), укладений між АБ «Данила Тивоненка «Пріоритет» та ОСОБА_1 . Згідно з п.2.1 доручення клієнта і обсяг правничої допомоги (перелік робіт і послуг), що надається адвокатським бюро, визначається в укладених між сторонами додатках до цього договору. Відповідно до п.5.1. розмір гонорару адвокатського бюро, а також умови і порядок його сплати визначається у додатках до цього договору. За змістом п.10.1 договір набирає чинність з моменту його підписання та діє до його повного виконання. Для внесення змін сторонами узгоджено необхідність оформлення додаткової угоди (п.10.2 договору). Крім того, стороною позивача долучено копію акта №1 надання послуг від 16.05.2023, за даними якого сторонами зазначено перелік та ціну наданих послуг: консультації, зустрічі з клієнтом, вивчення та аналіз документів, добірка та аналіз норм чинного законодавства, вивчення судової практики Верховного Суду, формування висновку щодо можливості захисту прав клієнта у судовому порядку – 3 000,00 гривень (за 3 години), складання позовної заяви – 5 000,00 гривень (за 5 годин), підготовка до подачі через «Електронний суд» - 2 000,00 гривень (за 3 години), представництво інтересів клієнта в суді – 2 500,00 гривень (за 1 підготовче або судове засідання). Даний акт долучений до позовної заяви. В п.2 акта вказано, що він підтверджує належне виконання адвокатським бюро послуг, відсутність зауважень та їх прийняття клієнтом, строк внесення оплати – 30 робочих днів з моменту набрання законної сили рішенням у справі (п.3).
Згідно з листом-повідомленням за підписом ОСОБА_1 , 27.05.2025 розірвано договір про надання правничої (правової) допомоги із адвокатом Тивоненком Д.Р. З 27.05.2025 у справі приймала участь адвокатка Абдуллазаде Л.Р. кизи, що видно з ордеру від 27.05.2025, копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 18.04.2022, долученої засвідченої копії договору про надання правничої (правової) допомоги від 27.05.2025. Згідно з п.3 оплата доручення (гонорару) здійснюватиметься за взаємною згодою сторін. 
Заяву про стягнення судових витрат у сумі 20 000, 00 гривень здійснено у письмовій промові в судових дебатах, поданій адвокаткою Абдуллазаде Л.Р.кизи 18.05.2026 суд не приймає, позаяк докази понесення витрат у вказаній сумі стороною позивача не надано.
Сторона відповідача у відзиві спростовує розмір витрат, заявлений до стягнення, первісно у сумі 12 500,00 гривень, беручи до уваги їх неспіврозмірність, завищений розмір, недоведеність надання (щодо апеляційної та касаційної стадій перегляд рішення). Стороною відповідача визнається розмір витрат на професійну правничу допомогу у сумі 2 500,00 гривень (щодо участі в судовому засіданні). 
Стороною відповідача, як видно з відзиву, заявлено до стягнення витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 500,00 гривень.
На підтвердження факту надання правничої допомоги стороною відповідача долучено копію ордера про надання правничої (правової) допомоги від 01.05.2023, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльність від 31.08.2018, копію договору про надання юридичної (правової) допомоги від 22.12.2022, за даними якого (п.2.1) договір діє до виконання сторонами зобов?язань. Ціна договору та порядок розрахунків врегульовані сторонами правочину (адвокатом Харьковим В.О. та ОСОБА_2 ) у розділі 3, зокрема, можливість укладення додаткових угод. Згідно з даними акта приймання-передачі наданих послуг №Ч-01 від 16.06.2023, виконавець надав, а замовник прийняв юридичні послуги (у даній справі) відповідно до такого переліку: 2 юридичні консультації (1 000,00 гривень), написання відзиву (5 500,00 гривень), підготовка додатків до відзиву (1 500,00 гривень), представництво інтересів в суді (2 500,00 гривень за одне засідання), всього – 10 500,00 гривень. Сплата гонорару підтверджена довідкою від 16.06.2023.
Крім того, до справи стороною відповідача подано копію договору про надання юридичної (правової) допомоги від 02.09.2024 (укладений між адвокаткою Івченко М.В. та ОСОБА_2 ), за даними якого (п.2.1) договір діє до виконання сторонами зобов?язань. Ціна договору та порядок розрахунків врегульовані сторонами правочину (адвокатом Харьковим В.О. та ОСОБА_2 ) у розділі 3. Зокрема, можливість укладення додаткових угод. За повідомленням адвокатки ОСОБА_23 договір розірваний з ініціативи відповідачки (заява від 09.09.2024).
Також, під час декількох судових засідань брав участь з боку відповідачки адвокат Мєркулов В.О. в інтересах відповідачки (ордер від 2805.2025, копія договору про надання правничої (правової) допомоги від 28.05.2025).
Ч.10 ст.141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Беручи до уваги часткове задоволення позову, вартість послуг (за консультації, підготовку заяв по суті справу), які є підтвердженими (надані адвокатом Тивоненком Д.Р., адвокатом Харьковим В.О.), а також ту обставину, що представники сторін взяли участь у однаковій кількості судових засідань, а саме: адвокат Тивоненко Д.Р. 09.10.2023, 05.12.2023, 23.04.2024, 02.09.2024, 09.04.2025, адвокат Абдуллазаде Л.Р. кизи 02.07.2025, 16.10.2025, 06.01.2026, 02.03.2026, адвокат Харьков В.О. у тотожних засіданнях, при цьому, витрати за надання послуг іншими адвокатами – Івченко М.В., Мєркуловим В.О. до стягнення не заявлені та не підтверджені відповідними доказами, суд, із врахуванням приписів ч.10 ст.141 ЦПК України вважає за необхідне звільнити сторони від обов?язку сплачувати одна одній судові витрати на професійну правничу допомогу, здійснивши таким чином зустрічне зарахування відповідних витрат.
Задля забезпечення виконання рішення суду необхідно роз`яснити сторонам зміст ч.4 ст.155, ч.3 ст.157, ч.4,5 ст.159 СК України та ч.2 ст.16 Закону України «Про охорону дитинства».
Керуючись ст. 2, 4, 5, 12-13, 19, 76-82, 95, 100, 128, 133, 141, 174, 178, 211, 223, 240, 247, 258-259, 263-265, 272-273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування, служба (упрвління) у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні, визначення способу участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними,- задовольнити частково.
Визначити наступні способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом зустрічей:
- кожної першої та третьої суботи кожного місяця, другої та четвертої неділі кожного місяця, а також у дні народження дітей з 10-00 до 18-00 години без присутності матері ОСОБА_2 , зокрема, за місцем проживання  ОСОБА_1 , а також з правом відвідування дитячих розважальних закладів; загальнодоступних громадських місць; культурних та просвітницьких заходів.
При виборі місця проведення зустрічі батька  ОСОБА_1 з дітьми  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сторонам у справі (батькам дітей) враховувати погодні умови та стан здоров`я, режим дня дітей.
При цьому, якщо день народження дітей  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є буднім днем, час зустрічі може бути змінений сторонами у справі (батьками дітей) за домовленістю, без зменшення тривалості зустрічі, у цей же день або інший, але не більше ніж протягом 7 днів після відповідного дня народження дитини, які відраховуються починаючи з дня народження.
Визначити спільний відпочинок  ОСОБА_1 із дітьми  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за домовленістю із матір?ю  ОСОБА_2 щодо часу його проведення, протягом 10 днів двічі на рік, з урахуванням часу навчального процесу дітей та стану їх здоров?я.
Зобов`язати  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 напередодні кожної зустрічі узгоджувати в телефонному режимі між собою місце зустрічі, із врахуванням погодних умов та стану здоров`я, режиму дня дітей, повідомляти про зміну стану здоров?я дітей.
Зобов?язати  ОСОБА_2 надавати  ОСОБА_1 інформацію про наявні засоби зв`язку (власний номер телефону, а в разі наявності власних засобів зв`язку у дітей  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - їх власний номер телефону), про зміну номерів та повідомити не менше одного з загальнодоступних месенджерів («Viber», «Telegram» або «WhatsApp»), за допомогою яких  ОСОБА_1 може контактувати з дітьми за наявності відповідної потреби у батька дитини, без визначення графіку.
У задоволенні позову в іншій частині відмовити.
Роз`яснити сторонам обов`язок не приховувати один від одного обставини, пов`язані із життям, здоров`ям та процесом виховання спільної дитини.
Роз`яснити сторонам у справі, що:
- відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом;
- відповідно до ч.3 ст.157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини;
- відповідно до ч.4,5 ст.159 СК України у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним; особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини;
- відповідно до ч.2 ст.16 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, інші члени сім`ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов`язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений позивачем, у сумі 427,94 гривень (чотириста двадцять сім гривень 94 копійки).
Звільнити сторони від обов?язку сплачувати одна одній судові витрати на професійну правничу допомогу, здійснивши зустрічне зарахування відповідних витрат. 
Реквізити учасників справи:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 .;
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_7 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_5 ;
Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, код ЄДРПОУ 37573885, адреса місцезнаходження: 69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34;
Служба (управління) у справах дітей районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, код ЄДРПОУ 37573541, адреса місцезнаходження: 69104, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд.32.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення суду складено та підписано 01.06.2026.

Суддя          Л.А. Вайнраух