Справа № 204/6088/22 
Провадження № 2/204/98/26 р. 

ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 травня 2026 року Чечелівський районний суд м. Дніпра в складі:
головуючого судді Самсонової В.В.
за участю секретаря Зайченко О.В.
за участю представника позивача Коробкова С.М.
за участю представника відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив (з урахуванням уточнення) стягнути солідарно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 заборгованість у розмірі 53135,20 (Долар США), що за курсом 27,73 відповідно до службового розпорядження НБУ від 14.01.2022 року складає 1473439,10 грн. станом на 14.01.2022 року за кредитним договором № DNR0GA00000398 від 13.12.2007 року, яка складається з наступного: 53135,20 (Долар США) - заборгованість за кредитом (тілом кредиту). В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 13.12.2007 року уклали кредитний договір DNR0GA00000398. Згідно договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачу-1 кредит у розмірі 59500,00 (Долар США) на термін до 13.12.2007 року, а відповідач-1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 65875,00 (Долар США). У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач-1 станом на 14.01.2022 року має заборгованість - 398990,84 (Долар США), яка складається з наступного: 53135,20 (Долар США) - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 27103,56 (Долар США) - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 11186,00 (Долар США) - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 307566,08 (Долар США) - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. В забезпечення виконання зобов`язання за Договором № DNR0GA00000398 від 13.12.2007 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та нижческазаними фізичними особами було укладено: договір поруки, укладеним з поручителями в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором третьої особи; договір поруки, укладеним з поручителями в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договором третьої особи.
Не погодившись з позовними вимогами, представником відповідача подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якого вказано наступне. Так, вважає позовні вимоги Банку незаконними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки доводи сторони захисту повністю спростовують твердження Позивача, що вимагає надання їм відповідної правової оцінки з метою дотримання принципів цивільного судочинства. По-перше, у позовній заяві Банк посилається на те, що відповідно до умов Кредитного договору № DNR0GA00000398 від 13.12.2007 року, Відповідачці було видано кредит у розмірі 59 500,00 доларів США, проте Позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту реальної видачі цих коштів Позичальнику. Відповідно до пунктів 1.1 та 7.1 вказаного Договору, Банк зобов`язався надати кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу, проте в матеріалах справи відсутні будь-які первинні документи, як-от заяви на видачу готівки з підписом Позичальника, меморіальні ордери або виписки по рахунку, які б підтверджували факт отримання Відповідачкою грошових коштів. Надані Позивачем копії ордерів-розпоряджень від 13.12.2007 року про перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_1 не можуть вважатися належними доказами, оскільки вказаний рахунок є внутрішнім банківським рахунком, а не особистим рахунком Позичальника, що суперечить умовам договору про готівкову форму видачі кредиту. Крім того, ці документи містять суттєві недоліки: на ідентичних примірниках наявні різні підписи працівників банку, а також відсутні печатки чи штампи установи. Згідно зі статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», підставою для бухгалтерського обліку є саме первинні документи, відсутність яких у цій справі свідчить про недоведеність позовних вимог. По-друге, Відповідач звертає увагу суду на сплив позовної давності, оскільки згідно з наданим Банком розрахунком, останній платіж за кредитом був здійснений ще 17.02.2010 року. Більше того, 01.08.2012 року Банк надіслав на адресу Відповідачки Вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту та нарахованих санкцій у тридцятиденний строк. Пред`явивши таку вимогу, Кредитор на власний розсуд змінив термін виконання основного зобов`язання. Враховуючи, що пунктом 4.5 Кредитного договору строки позовної давності за домовленістю сторін були збільшені до 5 років, цей строк почав свій перебіг з моменту невиконання Вимоги від 01.08.2012 року та повністю сплив у серпні 2017 року. Відтак, звернення Банку до суду відбулося поза межами встановленого законом та договором строку. Також, відповідно до пункту 12 Договору поруки, порука припиняється після закінчення встановлених строків з дня настання терміну повернення кредиту, що за умови зміни такого терміну самою Вимогою Банку, робить позовні вимоги безпідставними. З огляду на вищевикладене, Відповідач вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю та пропуском позовної давності.
Представником позивача подано до суду відповідь на відзив, відповідно до якого вказано наступне. Факт надання кредитних коштів Боржнику підтверджується належними та допустимими доказами, а саме випискою по рахунку та меморіальним ордером про видачу кредитних коштів, які додаються до матеріалів справи. Отримавши кредитні кошти, Боржник протягом тривалого часу визнавав свої зобов`язання та здійснював регулярні платежі на погашення заборгованості, що підтверджує реальність правочину. Відповідно до ч. 2 ст. 638 та ч. 2 ст. 642 ЦК України, договір є укладеним і дійсним, оскільки відбулося фактичне прийняття пропозиції укласти договір шляхом вчинення конкретних дій (акцепт). Твердження Боржника про те, що Банк нібито не виконав свою частину умов кредитного договору щодо видачі коштів, є голослівними та не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки в наявності є прямі наслідки отримання кредитних коштів — набуття матеріальних благ, що були предметом кредитування. Таким чином, поведінка Позичальника, яка полягала у отриманні коштів та їх частковому поверненні, свідчить про повне розуміння та погодження з умовами договору, а посилання на відсутність первинних документів є спробою уникнути відповідальності за невиконання зобов`язання.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. 
Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили. 
Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити, з огляду на наступне. 
Судом встановлено, що 13.12.2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № DNR0GA00000398, відповідно до якого Банк надав їй кредитні кошти шляхом видачі готівки на строк з 13.12.2007 року по 13.12.2017 року включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 65875,00 доларів США для придбання нерухомості в кредит, а також у розмірі 6375,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,48% річних від суми за резервування ресурсів, винагороди за проведенням додаткового моніторингу, згідно пункту 8.2. даного Договору. Періодом сплати визначено з 21 по 28 число кожного місяця (а.с. 10-11).
Згідно п. 4.1 даного Договору, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позивальник сплачує банку пеню у розмірі, який зазначений у п. 7.4. Договорі за кожний день прострочки. При цьому відсотки за користування кредитом на суму простроченої заборгованості додатково до вищезазначеної пені Банком не нараховуються.
Відповідно до п. 4.2 даного Договору, при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбачених п.п. 2.1.1. даного Договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі 0,1% від суми простроченого платежу.
Згідно з розрахунку заборгованості, станом на 14.01.2022 року ОСОБА_2 має заборгованість перед позивачем у розмірі 398990,84 (Долар США), яка складається з наступного: -53135,20 (Долар США) - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); - 27103,56 (Долар США) - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; - 11186,00 (Долар США) - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 307566,08 (Долар США) - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с. 4-7).
Крім того, судом встановлено, що в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 13 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , було укладено Договори поруки. Сторони договору поруки обумовили, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобов`язань, позивач вирішив скористатись правом вимоги та звернувся до суду з даним позовом про солідарне стягнення з відповідачів, заборгованості за кредитним договором №DNR0GA00000398 від 13.12.2007 року. При цьому, у позовній заяві Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» просило стягнути солідарно з відповідачів не всю суму заборгованості за кредитним договором, зазначену у розрахунку заборгованості станом на 14.01.2022 року, а лише її частину, яка складається з заборгованості за кредитом (тілом кредиту) - 53135,20 доларів США.
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).
У кредитному договорі в силу положень статті 627 ЦК України про свободу договору сторони можуть встановити як строк дії договору, так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням заборгованості.
Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.
За обставинами цієї справи, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.
Крім того, у пункті 7.1.2. кредитного договору сторони визначили, що у разі порушення термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, - позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості за кредитом), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.
Тобто, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення кредиту, тобто підстави зміни строку виконання основного зобов`язання.
Аналіз змісту пункту 7.1 кредитного договору дає підстави для висновку, що безумовною підставою для зміни строку виконання основного зобов`язання є виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості.
Виходячи з наведеного, у разі прострочення виконання позичальником своїх зобов`язань відбувається автоматична зміна строку виконання основного зобов`язання і така зміна не залежить від волевиявлення однієї зі сторін.
Такі висновки сформульовані у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 червня 2020 року (провадження № 61-14987св19), постановленій за результатами касаційного розгляду справи 138/240/16, де умовами пункту 9.2 кредитного договору, укладеного АТ «Правекс-Банк» та позичальником також встановлювалося, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом, строк користування кредитом припиняється достроково на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.
Згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України строк виконання кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За змістом статей 256, 267 ЦК України суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.
Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Натомість, календарна дата або вказівка на подію, яка має неминуче настати, є терміном (частина друга статті 252 ЦК України).
Згідно із частиною четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб`єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов`язок боржника за договором.
Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобов`язання за договором поруки у зв`язку з припиненням такого зобов`язання поручителя.
Ураховуючи наведене, можна дійти висновку, що у разі реалізації кредитором свого права вимоги на дострокове повернення кредиту відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України п`ятирічний строк звернення кредитора до суду з вимогами до поручителя повинен обраховуватись з моменту настання строку дострокового повернення кредиту.
Положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19) сформульовано висновки про те, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).
Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.
У постанові Верховного Суду від 06 листопада 2018 року у справі № 910/1580/18 сформульовано висновок про те, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з поручителів не підлягають задоволенню, у зв`язку зі спливом трирічного строку позовної давності.
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постанова Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Отже, наявний у матеріалах справи розрахунок кредитної заборгованості та виписка з рахунків є належними доказами наявності заборгованості позичальника.
З пунктом 7.1 договору є повернення кредиту у повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.
Судом встановлено, що останній платіж позичальником здійснено 29.10.2009 року (том 1, а.с. 240 на звороті).
Отже, у зв`язку з неналежним виконанням позичальником обов`язків за договором, на підставі пункту 7.1 в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів, сплив строк користування кредитом, тобто 28 лютого 2010 року. Таким чином, відповідно до умов договору змінився строк виконання основного зобов`язання у зв`язку з невиконанням позичальником умов договору.
Пунктом 12 договору поруки передбачено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.
Отже, вимогу до поручителів про виконання ними солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом п`яти років від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
Звернення банку до суду з позовом до поручителів 17 серпня 2022 року, тобто після припинення поруки, свідчить про безпідставність вимог кредитора до поручителя. Проте, вимоги до боржника про стягнення заборгованості заявлені із пропуском строку позовної давності.
Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 15, 16, 207, 258, 525, 526, 527, 530, 549, 598, 599, 612, 625, 629, 651, 1049. 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 128, 141, 223, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 280-284, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості – відмовити у повному обсязі.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, суд вважає необхідним зазначити у резолютивній частині рішення наступні дані:
Акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк», ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання (вказано в позові): АДРЕСА_1 .
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя В.В. Самсонова