Справа № 367/138/26
Провадження № 2/168/218/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року Старовижівський районний суд Волинської області в складі
головуючого-судді Хаврони О.Й.,
з участю: секретаря Островерхої Т.С.,
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши в селищі Стара Вижівка в залі суду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

07.01.2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до Ірпінського міського суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивує тим, що 25.11.2022 року відповідач ОСОБА_1 уклала із Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі ТОВ «Мілоан») договір про споживчий кредит № 101304564 і отримала кошти в сумі 3100 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та інших штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. На підставі договору №102-МЛ/Т від 27.07.2023 ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», включивши відповідача в реєстр боржників. На час пред`явлення позову ОСОБА_1 кредит не повернула, претензію позивача від 04.12.2025 року залишила без реагування. У зв`язку із неналежним виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач просить стягнути заборгованість в розмірі 10355,56 грн., з них: 2324 грн. тіло кредиту, 217 грн. комісія, 7814,56 грн. проценти, а також 2422,40 грн судового збору і 8000 грн витрат на правничу допомогу.
Ухвалою судді Ірпінського міського суду Київської області від 15.01.2026 року справу направлено за підсудністю до Ковельського міськрайонного суду Волинської області (а.с. 44-45).
Відповідно до ухвали судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16.02.2026 року справу передано Старовижівському районному суду Волинської області для розгляду в зв`язку з належністю справи до територіальної юрисдикції (підсудності) Старовижівського районного суду Волинської області (а.с. 55-56).
Відповідно до положень ст.32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
11.03.2026 року справа надійшла до Старовижівського районного суду Волинської області.
Ухвалою судді від 11.03.2026 року справа прийнята до провадження та призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 10.00 год. 15.04.2026 року (а.с. 66).
27.03.2026 року до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач вказує, що погоджується з фактом укладення 25.11.2022 року між нею та ТОВ «Мілоан» договору про споживчий кредит №101304564 в електронній формі, а також із тим, що їй було надано кредит у розмірі 3100 грн. 
Водночас відповідач заперечує проти розміру заявленої до стягнення заборгованості за процентами у сумі 7814,56 грн та комісії за видачу кредиту у сумі 217,00 грн, посилаючись на те, що позивачем не враховано здійснені нею платежі на загальну суму 1960 грн., що підтверджується відомістю про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором. Зазначає, що нею здійснювалися платежі 10.12.2022 року, 11.01.2023 року та 07.03.2023 року, які були спрямовані на погашення тіла кредиту, процентів та комісії за пролонгацію.
Також ОСОБА_1 вказує, що проценти за користування кредитом були нараховані позивачем поза межами строку кредитування. На її думку, строк дії кредитного договору з урахуванням пролонгації закінчився 22.03.2023 року, тоді як проценти були нараховані за період до 24.04.2023 року. У зв`язку з цим відповідачка посилалася на положення ч.2 ст. 1050 ЦК України та правові висновки Великої Палати Верховного Суду щодо припинення права кредитодавця нараховувати договірні проценти після спливу строку кредитування.
Відповідачка у відзиві визнає неодноразову пролонгацію договору.
Крім того, відповідач зазначає, що передбачений договором розмір процентів є несправедливим, суперечить принципам добросовісності, розумності та справедливості, а також порушує права споживача як слабшої сторони у правовідносинах. На підтвердження своєї позиції посилалася на положення Конституції України, ЦК України, рішення Конституційного Суду України та практику Верховного Суду.
Заперечуючи проти стягнення комісії за видачу кредиту у сумі 217 грн, ОСОБА_1 зазначає, що така комісія є незаконною, оскільки встановлена за дії, які кредитодавець здійснює у власних інтересах, а тому відповідні умови договору є нікчемними. На підтвердження наведеного посилається на правові висновки Верховного Суду України.
У зв`язку із викладеним відповідач просить суд врахувати здійснені нею платежі та зменшити суму заборгованості на 1960 грн., відмовити у задоволенні позову в частині стягнення процентів та комісії за видачу кредиту, а у разі часткового задоволення позову - розподілити судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог (а.с. 69-72).
27.03.2026 року на адресу суду надійшло клопотання відповідача про витребування у Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» інформації та належним чином завірені копії квитанцій (платіжних документів) про здійснення платежів ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» за кредитним договором №101304564 від 25.11.2022 року за період з 10.12.2022 року по 07.03.2023 року (а.с. 76-77).
27.03.2026 року до суду надійшло клопотання зменшення витрат на правничу допомогу. У поданому клопотанні відповідач ОСОБА_1 просить суд зменшити заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу з 8000 грн до 2000 грн, посилаючись на їх неспівмірність із ціною позову, складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.
В обґрунтування клопотання відповідач зазначає, що дана справа є малозначною, не потребує значного обсягу дослідження нормативно-правової бази чи судової практики, а тому заявлений розмір витрат є надмірним. Звертає увагу, що відповідно до акта наданих послуг адвокатом витрачено 6 год. 30 хв., що, на її думку, є завищеним показником для підготовки позовної заяви обсягом 8 сторінок. 
Зокрема, відповідачка вказує, що окреме включення до вартості послуг усної консультації та погодження правової позиції є необґрунтованим, оскільки такі дії є складовою підготовки позовної заяви та не мають самостійного матеріального результату. Також зазначає, що витрачення двох годин на ознайомлення з документами є надмірним з огляду на незначний обсяг доказів та відсутність складності справи. Крім того, відповідач вважає завищеним час, витрачений на складання позовної заяви, оскільки значна її частина містить цитування норм законодавства та судової практики.
Окремо ОСОБА_1 зазначає, що сума витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн становить 77,25 % від ціни позову, що, на її думку, свідчить про явну неспівмірність таких витрат та покладає на неї надмірний фінансовий тягар.
У зв`язку із викладеним відповідач просить суд визнати заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу неспівмірними та зменшити їх до 2000,00 грн, а в решті вимог про стягнення витрат на правничу допомогу – відмовити (а.с. 80-81).
31.03.2026 року до суду надійшла заява про надання додаткових пояснень до відзиву та уточнення розрахунку боргу.
У поданих додаткових поясненнях до відзиву та уточненого розрахунку заборгованості відповідач ОСОБА_1 просить суд врахувати уточнений розрахунок боргу та зменшити суму стягнення за основним боргом до 1140 грн.
Відповідач зазначає, що розрахунок позивача щодо заборгованості за тілом кредиту у сумі 2324 грн. є неправильним, оскільки за період дії кредитного договору нею було фактично сплачено 1960 грн, а саме: 930 грн. 10.12.2022 року, 515 грн. 11.01.2023 року та 515 грн. 07.03.2023 року. Посилаючись на положення Закону України «Про споживче кредитування», відповідач вказує, що зазначені кошти повинні бути зараховані у рахунок погашення заборгованості за кредитом та процентами, у зв`язку з чим реальний залишок основного боргу становить 1140 грн.
Крім того, ОСОБА_1 повторно зазначає, що строк кредитування закінчився 22.03.2023 року, що, на її думку, підтверджується умовами договору та витягом з Українського бюро кредитних історій. Посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, відповідач вважає незаконним нарахування договірних процентів після спливу строку кредитування та зазначає, що нарахування процентів після 22.03.2023 року фактично є прихованою пенею, застосування якої під час воєнного стану заборонено.
Також відповідач зазначає, що не має оригіналів квитанцій про здійснені платежі, у зв`язку із чим подала клопотання про витребування банківських виписок, які, на її думку, підтвердять факт сплати нею 1960 грн.
У зв`язку з викладеним відповідач просить суд прийняти подані пояснення, врахувати уточнений контррозрахунок заборгованості, зменшити суму стягнення за основним боргом до 1140,00 грн та відмовити у стягненні процентів, нарахованих після 22.03.2023 року (а.с. 84-85).
31.03.2026 року до суду надійшли додаткові пояснення до клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.
У поданих додаткових поясненнях до клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу відповідач ОСОБА_1 просить суд врахувати наведені нею доводи при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат.
Відповідач зазначає, що з урахуванням поданого нею уточненого розрахунку заборгованості реальний залишок основного боргу становить 1140 грн., оскільки нею було сплачено 1960 грн. у рахунок погашення кредитної заборгованості. На її думку, заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. є неспівмірними, оскільки фактично перевищують суму основного боргу більш ніж у сім разів, що суперечить принципам розумності та справедливості.
Крім того, відповідач вказує на недобросовісність дій позивача та його представника, зазначаючи, що поданий до суду розрахунок заборгованості не враховує здійснені нею платежі та містить, на її думку, незаконні нарахування процентів після закінчення строку кредитування. У зв`язку із цим відповідач вважає, що витрати на підготовку такого розрахунку не повинні покладатися на неї.
З огляду на викладене ОСОБА_1 просить суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат повністю відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу або зменшити їх до мінімально можливого розміру (а.с. 90-91).
06.04.2026 року до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача.
У поданих додаткових поясненнях представник позивача ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підтримує заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просить їх задовольнити.
Позивач зазначає, що між сторонами було укладено кредитний договір №101304564 від 25.11.2022 року, умови якого відповідачка прийняла шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором, погодившись із сумою кредиту, строкамикредитування, процентною ставкою, комісіями та іншими умовами договору. Посилаючись на положення ст.525, 526, 527, 530, 1048, 1049, 1054, 1056-1 ЦК України, позивач вказує, що відповідач зобов`язана належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання та повернути кредит, проценти і передбачені договором платежі.
У поясненнях зазначено, що загальна заборгованість відповідачки становить 10355,56 грн, з яких: 2324 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 7814,56 грн. - заборгованість за процентами, 217,00 грн. - заборгованість за комісією. Позивач навів детальний розрахунок заборгованості та зазначає, що нарахування процентів здійснювалося відповідно до умов кредитного договору та з урахуванням неодноразової пролонгації строку кредитування відповідачкою 10.12.2022 року, 11.01.2023 року та 07.03.2023 року.
Позивач заперечує доводи відповідача щодо безпідставності нарахування процентів після закінчення строку кредитування, вказуючи, що строк кредитування був продовжений у зв`язку з пролонгацією договору, а тому проценти за користування кредитом нараховувалися правомірно до 24.04.2023 року. Також представник позивача зазначає, що після відступлення права вимоги за договором нових нарахувань позивачем не здійснювалося.
Щодо доводів відповідача про необхідність зменшення заборгованості за тілом кредиту на суму 1960 грн. позивач зазначає, що із вказаної суми лише 776,00 грн. були сплачені в рахунок погашення тіла кредиту, тоді як інші платежі були спрямовані на оплату процентів та комісії за пролонгацію, що відповідає умовам договору. У зв`язку з цим позивач вважає необґрунтованими вимоги відповідача про зарахування всієї сплаченої суми виключно в рахунок погашення основного боргу.
Також позивач заперечує проти доводів відповідачки щодо незаконності комісії за надання кредиту, посилаючись на положення Закону України «Про споживче кредитування» та зазначає, що договором прямо передбачено сплату комісії у розмірі 217 грн. Позивач вказує, що ТОВ «Мілоан» є небанківською фінансовою установою, а чинне законодавство не забороняє встановлення комісії за надання кредиту у договорах споживчого кредитування.
Крім того, позивач зазначив, що під час дії воєнного стану законодавством не заборонено нарахування процентів за користування кредитом, а встановлені законом обмеження стосуються лише штрафних санкцій, пені та інших платежів за прострочення виконання зобов`язань. Оскільки позовні вимоги не містять вимог про стягнення штрафів чи пені, позивач вважає заявлені вимоги законними та обґрунтованими (а.с. 96-99).
08.04.2026 року до суду надійшли заперечення відповідача на додаткові пояснення позивача від 06.04.2026 року.
У поданих запереченнях на додаткові пояснення позивача відповідач ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення процентів та комісії, посилаючись на необґрунтованість доводів позивача та неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідач зазначає, що відповідно до умов кредитного договору №101304564 від 25.11.2022 року дата остаточного погашення заборгованості визначена 10.03.2023 року. При цьому, на її думку, позивач не надав належних доказів продовження строку кредитування шляхом укладення додаткових угод, підписаних електронним підписом чи одноразовим ідентифікатором. Посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, відповідач вказує, що після спливу строку кредитування кредитодавець втрачає право нараховувати договірні проценти, а може вимагати лише застосування наслідків, передбачених ст. 625 ЦК України.
Крім того, ОСОБА_1 вважає несправедливими умови договору щодо розміру процентної ставки, зазначаючи, що ставка 3 % на день фактично перевищує 1000 % річних та суперечить принципам добросовісності, розумності й справедливості, а також положенням Закону України «Про захист прав споживачів». На підтвердження своєї позиції відповідач посилалася на практику Верховного Суду щодо недопустимості встановлення надмірно високих процентів за кредитом.
Також відповідач заперечує проти порядку зарахування здійснених нею платежів. Зазначає, що позивач підтвердив сплату нею 1960 грн., однак лише 776,00 грн. було зараховано в рахунок погашення тіла кредиту, тоді як решта коштів спрямована на сплату процентів та комісії за пролонгацію. На думку відповідачки, такі комісії є незаконними, а всі здійснені платежі повинні бути зараховані виключно в рахунок погашення основної суми боргу.
У зв`язку з викладеним відповідач навела власний контррозрахунок заборгованості, відповідно до якого залишок основного боргу становить 1140,00 грн., та просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення процентів у сумі 7814,56 грн і комісії у сумі 217,00 грн, а позов задовольнити частково шляхом стягнення лише залишку тіла кредиту у розмірі 1140,00 грн. (а.с. 103-104).
13.04.2026 року надійшла відповідь з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на виконання ухвали суду від 11.03.2026 року (а.с.108).
Ухвалою суду від 15.04.2026 року за клопотанням відповідача ОСОБА_1 витребувано у Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» інформацію та відкладено розгляд справи на 13.30 год. 07.05.2026 року (а.с. 114).
Ухвалою суду від 07.05.2026 року клопотання ОСОБА_1 задоволено, судове засідання, призначене на 13.30 год. 07.05.2026 року та наступні судові засідання у цивільній справі постановлено проводити з участю відповідача ОСОБА_1 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи «EasyCon» на сайті vkz.court.gov.ua (а.с. 122).
У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не має можливості підключитися до судового засідання, призначеного на 13 год. 30 хв. 07.05.2026 року, у режимі відеоконференції через раптові технічні несправності та відсутність стабільного інтернет-зв`язку ухвалою суду від 07.05.2026 року за її клопотанням відкладено розгляд справи на 10.00 год. 14.05.2026 року та роз`яснено, що вона не позбавлена права особисто прибути у судове засідання та брати участь у розгляді справи безпосередньо у приміщенні суду (а.с. 126).
В судове засідання представник позивача не з`явився, просить проводити розгляд справи за його відсутності.
Відповідач у судове засідання не з`явилася, подала клопотання про розгляд справи за її відсутності у зв`язку з поважними сімейними обставинами та неможливістю взяти участь у засіданні 14.05.2026 року о 10:00 року. Вказує, що свої заперечення проти позову підтримує у повному обсязі на підставі раніше поданого відзиву та доказів.
Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов до такого висновку.
Судом встановлено, що 25.11.2022 року відповідач ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи на вебсайті miloan.ua створила Особистий кабінет позичальника, подала Анкету-заявку на кредит №101304564, в якій вказала свої персональні дані, паспорт громадянина України, пройшла перевірку у системі BankID Національного банку і використовуючи персональний одноразовий ідентифікатор V89372 уклала з ТОВ «Мілоан» електронний договір про споживчий договір №101304564.
У договорі (а.с. 13-14) сторони погодили усі істотні умови кредитування:
- кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 3100 грн. (п.1.2) шляхом безготівкового переказу на рахунок за номером картки № НОМЕР_1 (п.2.1), на строк 105 днів (п.1.3) до 10.03.2023 року (1.3.2), з яких 15 днів пільгового періоду (п.1.3.1) та 90 днів поточного періоду (1.3.2).
- проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду становлять 488,25 грн. (за ставкою 1,05% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом) (1.5.2), а протягом поточного періоду - 8370 грн. (за ставкою 3% від фактичного залишку за кожен день строку користування кредитом) (п.1.5.3).
- комісія за надання кредиту 217 грн. (7% від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту) (1.5.1).
Згідно з п.2.3.1 договору позичальник має право неодноразово продовжувати/поновлювати строк кредитування на пільгових умовах, вчинивши дії визначені у розділі 6 Правил, в тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частину заборгованості по кредиту за наведеними у таблиці ставками: для продовження на 3 дні 3%, на 7 днів 6%, на 15 днів 10%. Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на пільгових умовах, то проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк нараховуються за ставкою, передбаченою в п.1.5.2 договору.
У випадку, якщо позичальник протягом поточного періоду вчинить необхідні дії для поновлення пільгового періоду, такі дії зупиняють перебіг поточного періоду до моменту спливу строку пролонгації (поновлення) пільгового періоду, після чого поточний період продовжується на кількість днів, що залишилася до його спливу на момент пролонгації (п.2.3.2 договору).
Детальна інформація про умови кредитування відображена у Паспорті споживчого кредиту (а.с. 12).
ТОВ «Мілоан» виконало зобов`язання за договором, 25.11.2022 року перерахувало на відкриту на ім`я відповідача платіжну карту НОМЕР_1 кошти у розмірі 3100 грн., що підтверджено платіжним дорученням 54838952 (а.с.14 на звороті).
Згідно з наданими ТОВ «Мілоан» відомостями про щоденні нарахування та погашення (а.с.15):
- у період із 26.11.2022 року до 10.12.2022 року за 15 днів користування кредитом у пільговий період щодня нараховано по 32,55 грн. процентів (1,05% в день від суми кредиту 3100 грн.), всього 488,25 грн;
- 10.12.2022 року відповідач сплатила 310 грн. тіла кредиту 310 грн. комісію за пролонгацію і 310 грн. процентів, а також вчинила дії для пролонгації строку кредитування на 15 днів.
- в період з 11.12.2022 року до 25.12.2022 року за 15 днів користування коштами відповідачу нараховано по 29,30 грн. процентів щодня (1,05 % від суми залишку кредиту 2790 грн.);
- у період з 26.12.2022 року до 11.01.2023 року (поточний період в межах строку кредиту, 17 дні) щодня нараховано по 83,70 грн. процентів (3 % в день від суми кредиту 2790 грн), всього 1422,90 грн.
- 11.01.2023 року відповідач сплатила 233 грн. тіла кредиту, 100 грн. комісії за пролонгацію і 182 грн. процентів, а також вчинила дії для пролонгації строку кредитування на 15 днів;
- в період з 12.01.2022 року до 26.01.2023 за 15 днів користування коштами відповідачу нараховано по 26,85 грн. процентів щодня (1,05 % від суми залишку кредиту 2557 грн)
- у період з 27.01.2023 року до 07.03.2023 року (поточний період в межах строку кредиту, 40 днів) щодня нараховано по 76,71 грн. процентів (3 % в день від суми кредиту 2557 грн), всього 3068,40 грн;
- 07.03.2023 року відповідач сплатила 233 грн. тіла кредиту, 100 грн. комісії за пролонгацію і 182 грн. процентів, а також вчинила дії для пролонгації строку кредитування на 15 днів;
- в період з 08.03.2023 року до 22.03.2023 року за 15 днів користування коштами відповідачу нараховано по 24,40 грн. процентів щодня (1,05 % від суми залишку кредиту 2324 грн);
- у період з 23.03.2023 року до 24.04.2023 року (поточний період в межах строку кредиту, 33 дні) щодня нараховано по 69,72 грн. процентів (3 % в день від суми кредиту 2324 грн), всього 2300,76 грн.
Згідно з випискою по особовому рахунку заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором №101304564 від 25.11.2022 року становить 10355,56 грн, з них 2324 грн тіло кредиту, 217 грн. комісія, 7814,56 грн проценти (а.с. 16 на звороті).
27.07.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений Договір про відступлення права вимоги № 102-МЛ/Т, та 04.02.2025 року додаткова угода №1, відповідно до пункту 1.2 даного договору внаслідок передачі портфеля заборгованості новий кредитор заміняє первісного кредитора у кредитних договорах, що включені у Реєстр боржників (а.с.17).
Відповідно до витягу з реєстру боржників до позивача перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 101304564 від 25.11.2022 року на загальну суму 10355,56 грн (а.с. 26 на звороті).
Відповідач не заперечує факт укладення кредитного договору №101304564 від 25.11.2022 року та отримання коштів в розмірі 3100 грн. 
Позивач визнає факт внесення відповідачкою коштів на суму 1960 грн. Сторони визнають факт пролонгації договору.
Згідно зі ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ч.1 ст.627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 626, 628 ЦК України).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони (ст. 207 ЦК України).
В силу ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Договір укладений в електронній формі є таким, що укладений у письмовому вигляді.
Особливості укладення кредитного договору в електронній формі визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі Закону).
Відповідно до ст. 3 Закону електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
У разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному ч.6 цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
У постанові від 07.04.2021 року у справі № 623/2936/19 Верховний Суд сформував висновок про правомірність використання при укладенні електронного договору електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора.
Суд встановлено, що кредитний договір, про який йдеться у справі, за формою відповідає вимогам законодавства, підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором.
ОСОБА_1 при укладенні договору пройшла ідентифікацію за паспортними даними, ідентифікаційним кодом, номером мобільного телефону, погодилася на запропоновані умови кредитування і скористався кредитом.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють.
Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги фінансова компанія, як заінтересована особа, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належні оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр боржників, докази оплати за договором.
Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Відповідно до ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Судом встановлено, що 25.11.2022 року між ТзОВ «Мілоан» та відповідачем укладено договір про споживчий кредит №101304564, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 3100 грн строком на 105 днів.
Відповідно до п.п. 1.3, 1.3.1, 1.3.2 договору строк кредитування складався з пільгового періоду тривалістю 15 днів - з 25.11.2022 року по 10.12.2022 року, та поточного періоду тривалістю 90 днів - до 10.03.2023 року.
Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином та у встановлений строк. Згідно зі ст.ст. 1048, 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти у строки та на умовах, визначених договором.
Судом встановлено, що первісний кредитор свої зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі 3100 грн, тоді як відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконала, унаслідок чого утворилась заборгованість.
Згідно з п.3.2.6 кредитного договору Кредитор вправі відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати свої права за цим договором на користь третіх осіб в будь який час протягом дії договору без згоди позичальника.
Позивач підтвердив право вимоги повернення кредитної заборгованості, долучивши до договору про відступлення право вимоги №102-МЛ/Т від 27.07.2023 року, Додаткову Угоду №1 від 04.02.2025 року, платіжну інструкцію, акт приймання передачі реєстру боржників, витяг з реєстру боржників, до якого за порядковим номером 1897 включена ОСОБА_1 за кредитним договором № 101304564 від 25.11.2022 року.
З наданого позивачем розрахунку судом встановлено, що заборгованість відповідача станом на дату звернення до суду становить 10355,56 грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією.
Так, відповідно до п. 1.2 договору сума кредиту становить 3100 грн.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем частково погашалось тіло кредиту, а саме: 10.12.2022 року - 310 грн; 11.01.2023 року - 233 грн; 07.03.2023 року - 233 грн.
Таким чином, загальна сума сплаченого тіла кредиту становить: 310 грн. + 233 грн. + 233 грн. = 776 грн.
Отже, залишок непогашеного тіла кредиту становить: 3100 грн – 776 грн = 2324 грн.
Крім того, відповідно до п. 1.5.1 договору відповідачу було нараховано комісію за надання кредиту у розмірі 217 грн., що становить 7 % від суми кредиту: 3100 грн ? 7 % = 217 грн.
Щодо нарахування процентів, судом встановлено таке.
Відповідно до п. 1.5.2 договору у пільговий період проценти нараховувались за ставкою 1,05 % на день від фактичного залишку заборгованості.
За період з 26.11.2022 року по 10.12.2022 року: 3100 грн ? 1,05 % = 32,55 грн на день; 32,55 грн ? 15 днів = 488,25 грн.
10.12.2022 року відповідач здійснила платіж, яким сплачено: 310 грн - у рахунок тіла кредиту; 310 грн - проценти; 310 грн - комісія за пролонгацію.
Після сплати 310 грн. тіла кредиту залишок основного боргу становив: 3100 грн – 310 грн = 2790 грн.
Судом встановлено, що відповідач скористалася правом пролонгації строку кредитування на 15 днів (що визнала відповідач у відзиві), у зв`язку з чим проценти за період з 11.12.2022 року по 25.12.2022 року нараховувались за ставкою 1,05 % відповідно до п. 2.3.1 договору: 2790 грн ? 1,05 % = 29,295 грн, що округлено до 29,30 грн на день; 29,30 грн ? 15 днів = 439,50 грн.
Надалі, відповідно до п. 1.5.3 договору, за період з 26.12.2022 по 11.01.2023 проценти нараховувались за стандартною ставкою 3 % на день: 2790 грн ? 3 % = 83,70 грн на день; 83,70 грн ? 17 днів = 1422,90 грн.
11.01.2023 року відповідачем здійснено платіж, яким сплачено: 233 грн. - у рахунок тіла кредиту; 182 грн. - проценти; 100 грн - комісія за пролонгацію.
Після часткового погашення тіла кредиту залишок заборгованості становив:
2790 грн – 233 грн = 2557 грн.
У зв`язку із черговою пролонгацією строку кредитування на 15 днів за період з 12.01.2023 року по 26.01.2023 року проценти нараховувались за ставкою 1,05 %: 2557 грн ? 1,05 % = 26,8485 грн, що округлено до 26,85 грн; 26,85 грн ? 15 днів = 402,75 грн.
За період з 27.01.2023 року по 07.03.2023 року проценти нараховувались за стандартною ставкою 3 %: 2557 грн ? 3 % = 76,71 грн на день; 76,71 грн ? 40 днів = 3068,40 грн.
07.03.2023 року відповідачем здійснено платіж, яким сплачено: 233 грн - тіло кредиту; 182 грн — проценти; 100 грн — комісія за пролонгацію.
Після цього залишок тіла кредиту становив:
2557 грн - 233 грн = 2324 грн.
У зв`язку з пролонгацією строку кредитування проценти за період з 08.03.2023 року по 22.03.2023 року нараховувались за ставкою 1,05 %: 2324 грн ? 1,05 % = 24,402 грн, що округлено до 24,40 грн; 24,40 грн ? 15 днів = 366 грн.
За період з 23.03.2023 року по 24.04.2023 року проценти нараховувались за стандартною ставкою 3 %: 2324 грн ? 3 % = 69,72 грн на день; 69,72 грн ? 33 дні = 2300,76 грн.
Таким чином, загальна сума процентів, нарахованих відповідно до умов договору, становить: 488,25 грн + 439,50 грн + 1422,90 грн + 402,75 грн + 3068,40 грн + 366 грн + 2300,76 грн = 8488,56 грн.
Із вказаної суми підлягають відрахуванню фактично сплачені відповідачем проценти: 310 грн + 182 грн + 182 грн = 674 грн.
Отже, залишок заборгованості за процентами становить: 8488,56 грн – 674 грн = 7814,56 грн.
Таким чином, загальна заборгованість відповідача становить: 2324 грн. - тіло кредиту; 7814,56 грн. - проценти; 217 грн. - комісія.
Усього: 2324 грн + 7814,56 грн + 217 грн = 10355,56 грн. 
Суд вважає наведений позивачем розрахунок обґрунтованим, арифметично правильним та таким, що відповідає умовам кредитного договору і фактичним обставинам справи.
Доводи відповідача про необхідність зарахування усіх сплачених коштів виключно у рахунок погашення тіла кредиту суд відхиляє, оскільки з наданих матеріалів справи вбачається, що частина платежів здійснювалась саме як сплата процентів та комісії за пролонгацію, що підтверджується відомостями про щоденні нарахування та погашення. 
Пролонгація здійснювалась відповідно до передбаченого у договорі порядку, а саме визначеного п.2.3.1.
Суд також відхиляє доводи відповідача про неправомірність нарахування процентів після спливу первісного строку кредитування, оскільки матеріалами справи підтверджується неодноразове здійснення відповідачем пролонгації строку кредитування, а саме: 10.12.2022 року - на 15 днів; 11.01.2023 - на 15 днів; 07.03.2023 року на 15 днів. Відтак нарахування процентів здійснювалось у межах продовженого строку кредитування відповідно до умов договору.
Посилання відповідача на положення законодавства, прийнятого у зв`язку з введенням воєнного стану, не спростовують обґрунтованості позовних вимог, оскільки позивач не заявляє вимог про стягнення штрафів, пені чи інших штрафних санкцій, а просить стягнути лише суму основного боргу, проценти за користування кредитом та комісію, передбачені договором.
Доводи відповідача про неправомірність нарахування комісії та нікчемність відповідної умови договору суд відхиляє як безпідставні.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 та ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом належать, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту.
Отже, встановлення договором комісії за надання кредиту не суперечить вимогам закону, а тому нарахування комісії у розмірі 10 % від суми кредиту, що становить 217 грн, є правомірним та підлягає стягненню.
За таких обставин справи, суд дійшов висновку про наявність у розглядуваному випадку передбачених законом підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, оскільки остання порушила його умови, що виразилося у неналежному виконанні договірних зобов`язань, а саме, неповерненні грошових коштів у визначений договором строк.
Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 8000 грн суд зазначає таке.
Ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За правилами ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).
На підтвердження витрат на правничу допомогу в розмірі 8000 грн позивач надав договір про надання правової допомоги № 0107 від 01.07.2025 року, Акт № Д/10481 наданих послуг від 11.12.2025 року, детальний опис наданих послуг та ордер на надання правової допомоги.
Відповідач подала клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, у якому зазначила, що заявлений розмір витрат є завищеним, неспівмірним зі складністю справи та ціною позову. Посилалась на те, що справа є малозначною та не потребувала значного обсягу правової роботи, а окремі зазначені в акті послуги мають взаємопов`язаний характер та фактично охоплюються підготовкою позовної заяви. Також відповідачка вказувала на непропорційність заявлених витрат до ціни позову та просить зменшити їх розмір.
Щодо співмірності витрат на правову допомогу суд ураховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 01.09.2020 року у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову та не бути явно завищеним порівняно з нею. Суд також має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката, виходячи з конкретних обставин справи, принципів розумності та необхідності судових витрат.
Суд зауважує, що дана справа не належить до категорії складних, стосується типового спору про стягнення заборгованості за кредитним договором та розглядалась у порядку спрощеного позовного провадження без участі представника позивача. Надані адвокатом послуги є типовими для даної категорії спорів та не потребували значного обсягу часу для підготовки процесуальних документів чи формування складної правової позиції.
Вирішуючи питання про розмір витрат на правничу допомогу, суд бере до уваги характер виконаних адвокатом робіт, обсяг підготовлених процесуальних документів, відсутність участі представника позивача у судових засіданнях, а також те, що окремі зазначені у детальному описі послуги фактично охоплюються підготовкою позовної заяви та мають взаємопов`язаний характер. Крім того, суд враховує співвідношення заявлених витрат із ціною позову та вважає, що сума 8000 грн не відповідає критеріям розумності та співмірності у даній справі.
Разом із тим суд ураховує, що представником позивача фактично здійснювалась підготовка та подання позовної заяви, аналіз матеріалів справи, формування правової позиції та підготовка процесуальних документів, а тому витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому відшкодуванню.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі понесені нею витрати на правничу допомогу, якщо встановить, що визначений стороною та адвокатом розмір гонорару є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час та неспіврозмірність заявлених витрат. Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).
Відтак, ураховуючи характер та складність справи, обсяг фактично наданих послуг, принципи розумності, співмірності та справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та вважає обґрунтованим стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 3500 грн.
Крім того, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, а саме по сплаті судового збору в розмірі 2422, 40 грн.
На підставі викладеного, ст.ст. 3, 6, 207, 512-514, 516, 530, 536, 626-628, 638, 639, 1048, 1049, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України та керуючись ст.ст. 137, 141, 247, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 101304564 від 25.11.2022 року в розмірі 10355 (десять тисяч триста п`ятдесят п`ять три) грн. 56 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. сплаченого судового збору та 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. витрат на правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», адреса місця знаходження: вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, м.Львів, код ЄДРПОУ 35234236.
Представник позивача: Усенко Михайло Ігорович, адреса: вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, м.Львів, Львівська область.
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повне рішення суду складене 14.05.2026 року.

Суддя	  	О.  Й.  Хаврона