УХВАЛА

29 травня 2026 року 
м. Київ
cправа № 904/1277/25 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Вронської Г.О.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного підприємства "Харківенергоресурс"

на постанову Центрального апеляційного господарського суду (Дармін М.О., 
Кощеєв І.М., Джепа Ю.А.)
від 07.04.2026 (повний текст складений 13.04.2026)

у справі за позовом Фізичної особи - підприємця Корякіна Дмитра Вадимовича
до відповідачів: 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Тон-Науково-виробничий комплекс", 2) Приватного підприємства "Харківенергоресурс"

про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.12.2024

ВСТАНОВИВ:
1. Фізична особа - підприємець Корякін Дмитро Вадимович (надалі – Позивач) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Тон-Науково-виробничий комплекс" (надалі – Відповідач 1) та Приватного підприємства "Харківенергоресурс" (надалі – Відповідач 2, Скаржник) про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна від 12.12.2024.
2. Позов обґрунтовано тим, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.12.2024 у справі № 904/4614/24 з Відповідача 1 на користь Позивача стягнуто суму боргу в розмірі 77 483,30 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн. У процесі примусового виконання зазначеного рішення приватним виконавцем було встановлено, що 12 грудня 2024 року Відповідач 1 відчужив належні йому нежитлові будівлі на користь свого ж учасника (засновника) Відповідача 2. Позивач вважає, що зазначений договір укладено з метою уникнення звернення стягнення на майно боржника. 
3. Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 10.06.2025, залишеним без змін Центральним апеляційним господарським судом у постанові від 07.04.2026, позов задовольнив у повному обсязі; визнав недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 12.12.2024, укладений між Відповідачем 1 та Відповідачем 2. Стягнув з Відповідача 1 на користь Позивача 2 422,40 грн витрат по сплаті судового збору.
4. 01 травня 2026 року Скаржник, із використанням підсистеми "Електронний суд", звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 07.04.2026, в якій просить:
- скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2025 у справі № 904/1277/25;
- ухвалити нове рішення, яким відмовити Позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі;
- стягнути з Позивача судові витрати Відповідача 2;
5. Підставою касаційного оскарження Скаржник вказав пункт 5 частини 1 статті 310 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
6. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, Скаржник зазначив, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав неповного з`ясування обставин справи та невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи. 
Також Скаржник стверджує, що суд апеляційної інстанції грубо порушив процедуру розгляду справи та не допустив його до розгляду справи попри 24 спроби приєднатися до судового засідання в режимі відеоконференції.
7. 05 травня 2026 Позивач, із використанням підсистеми "Електронний суд", звернувся до Верховного Суду із заявою про заперечення проти відкриття касаційного провадження, в якому зазначив, що справа № 904/1277/25 не підлягає касаційному оскарженню, оскільки є справою незначної складності.
8. Перевіривши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку, що її слід залишити без руху з наступних підстав.
9. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 287 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині 3 цієї статті.
10. Поряд з цим, за приписами частини 2 зазначеної статті підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
11. При цьому пунктом 5 частини 2 статті 290 ГПК України встановлено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав). 
12. З огляду на наведене, при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 ГПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити: 
пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України – чітку вказівку на норму/норми (пункт, частину, статтю) права, яку, на його думку, невірно застосували суди першої та/або апеляційної інстанцій, навести постанову Верховного Суду (номер справи і дату її ухвалення), в якій викладено висновок щодо застосування саме цієї норми права, та яку не врахували суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень; 
пункт 2 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення; 
пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України - зазначення норми права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній та обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи. 
У разі подання касаційної скарги з підстави, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга має містити зазначення обставин, наведених у частинах 1, 3 статті 310 цього Кодексу. Якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права. Якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, повинно бути зазначено яке саме клопотання суд необґрунтовано відхилив про витребування, дослідження або огляд яких саме доказів або інше клопотання (заяву) щодо встановлення яких конкретно обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 
13. Суд звертає увагу, що єдиною підставою касаційного оскарження Скаржник вказує пункт 5 частини 1 статті 310 ГПК України, відповідно до якого судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
Однак в обґрунтування підстави, вказаної в пункті 5 частини 1 статті 310 ГПК України, Скаржник не вказує на обставини неповідомлення його належним чином про дату, час та місце судового засідання, а наводить суперечливі твердження про його спроби приєднатися до відеоконференції, про що зазначено в протоколі судового засідання в режимі відеоконференції №6204703 від 07.04.2026, тим самим підтверджуючи, що він був повідомлений про дату, час і місце судового засідання. 
Посилання на інші підстави касаційного оскарження касаційна скарга не містить. 
У зв`язку з цим Скаржнику необхідно уточнити підстави касаційного оскарження та обставини на обґрунтування таких підстав. 
14. Також у касаційній скарзі Скаржник зазначив, що касаційна скарга подана на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 07.04.2026, а в прохальній частині касаційної скарги Скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2025 у справі № 904/1277/25 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Отже описова частина касаційної скарги містить протиріччя з її прохальною частиною, тому Скаржнику слід уточнити вимоги касаційної скарги.
15. Згідно із частиною 2 статті 292 ГПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.
16. Відповідно до приписів частини 2 статті 174 ГПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 
17. З огляду на викладене, касаційна скарга Скаржника залишається без руху на підставі частини 2 статті 292 ГПК України із наданням строку, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали, для усунення недоліків шляхом:
- чіткого та конкретного зазначення підстав касаційного оскарження із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини 2 статті 287 ГПК України та з належним її обґрунтуванням; 
- уточнення вимог касаційної скарги.
18. Згідно із частиною 4 статті 174 та частиною 2 статті 292 ГПК України, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.
Керуючись статтями 174, 234, 287, 292 ГПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Приватного підприємства "Харківенергоресурс" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 07.04.2026 у справі № 904/1277/25 залишити без руху.
2. Надати Приватному підприємству "Харківенергоресурс" строк для усунення недоліків касаційної скарги, що не перевищує десять днів з дня вручення ухвали, у спосіб, визначений у цій ухвалі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Г. Вронська