Справа № 464/3537/26
пр.№ 1-кп/464/401/26 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2026 року м.Львів
Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026140000000127 від 27.01.2026, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженеця с.Старі Стрілища Жидачівського району Львівської області, українця, громадянина України, розлученого, має на утриманні 1 неповнолітню дитину, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , згідно ст.89 КК України раніше не судимого, 

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 
потерпілої ОСОБА_5 
захисника ОСОБА_6 
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
встановив:

ОСОБА_3 заволодів чужим майном шляхом обману (вчинив шахрайство) в особливо великих розмірах, в умовах воєнного стану.
Кримінальне правопорушення вчинено при наступних обставинах.
ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, в умовах воєнного стану, шляхом обману ОСОБА_5 заволодів її грошовими коштами в особливо великих розмірах на загальну суму 4516678,78грн за наступних обставин.
В кінці травня 2025 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 познайомився з ОСОБА_5 , перевізши її в якості таксиста з вул.Мечникова до вул. В.Великого у м.Львові. Під час поїздки ОСОБА_3 дізнався, що ОСОБА_5 отримала грошову компенсацію за загибель її чоловіка під час захисту Батьківщини. Крім цього, ОСОБА_3 стало відомо, що ОСОБА_7 , який є дядьком ОСОБА_5 , був мобілізований та бере участь у відсічі збройної агресії російської федерації, а також про бажання ОСОБА_5 перевести дядька в тиловий підрозділ чи демобілізувати. Після цього ОСОБА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, повідомив ОСОБА_5 , про те, що він є військовослужбовцем, та під приводом допомоги в переведенні ОСОБА_7 в тиловий підрозділ чи звільнення його зі служби обмінявся з ОСОБА_5 номерами мобільних телефонів, хоча військовослужбовцем не був та не мав наміру чи можливості забезпечити переведення чи звільнення ОСОБА_7 з військової служби.
У подальшому, ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 шляхом обману останньої, в особливо великих розмірах, під виглядом здійснення дій щодо сприяння в переведенні ОСОБА_7 в безпечне місце служби, під час листування із ОСОБА_5 з використанням абонентського номера НОМЕР_1 у мобільному додатку «Viber» 01.06.2025, а також під час особистої зустрічі того ж дня (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) у АДРЕСА_3 , повідомив потерпілій про необхідність переказу йому грошових коштів на банківську картку НОМЕР_2 , відкриту на ім`я ОСОБА_8 , в сумі 6000грн, які б ОСОБА_3 використав для оплати застілля людям, які допомагатимуть в переведенні ОСОБА_7 . На виконання вказівок ОСОБА_3 , ОСОБА_5 01.06.2025 о 13:04год переказала 6000грн на банківський рахунок, зазначений ОСОБА_3 , які останній того ж дня витратив на власні потреби.
В подальшому, 03.06.2025 ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, під час листування з ОСОБА_5 , з використанням абонентського номера НОМЕР_1 у мобільному додатку «Viber» повідомив ОСОБА_5 про необхідність переказу на банківську картку НОМЕР_2 , відкриту на ім`я ОСОБА_8 , грошових коштів в сумі 10000грн для виготовлення документів, необхідних для переведення ОСОБА_7 . На виконання вказівок ОСОБА_3 , ОСОБА_5 03.06.2025 о 21:47год переказала 10000грн на банківський рахунок, зазначений ОСОБА_3 , які останній витратив на власні потреби.
06.06.2025 ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, під час листування з ОСОБА_5 , з використанням абонентського номера НОМЕР_1 у мобільному додатку «Viber» повідомив ОСОБА_5 про необхідність переказу на банківську картку НОМЕР_3 , відкриту на ім`я ОСОБА_8 , грошових коштів в сумі 10000грн. На виконання вказівок ОСОБА_3 , ОСОБА_5 06.06.2025 о 16:09год переказала 10000грн на банківський рахунок, зазначений ОСОБА_3 , які останній витратив на власні потреби.
08.06.2025 ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, під час листування з ОСОБА_5 , з використанням абонентського номера НОМЕР_1 у мобільному додатку «Viber» повідомив ОСОБА_5 про необхідність передати йому грошові кошти в еквіваленті 600 доларів США. На виконання вказівок ОСОБА_3 , ОСОБА_5 08.06.2025 о 18:02год переказала 24000грн на банківську картку НОМЕР_2 , відкриту на ім`я ОСОБА_8 , які ОСОБА_3 витратив на власні потреби.
12.06.2025 ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, під час листування з ОСОБА_5 , з використанням абонентського номера НОМЕР_1 у мобільному додатку «Viber» повідомив ОСОБА_5 про необхідність передати йому грошові кошти в еквіваленті 1000 доларів США. На виконання вказівок ОСОБА_3 , ОСОБА_5 12.06.2025 о 16:44год переказала 20000грн на банківську картку НОМЕР_2 , відкриту на ім`я ОСОБА_8 , та о 16:45год переказала 20000грн на банківську картку НОМЕР_4 , відкриту на ім`я ОСОБА_8 , які ОСОБА_3 витратив на власні потреби.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння грошовими коштами ОСОБА_5 шляхом обману під приводом вчинення дій щодо переведення ОСОБА_7 у безпечне місце служби та в подальшому його демобілізації, ОСОБА_3 під час спілкування як по телефону, так і особисто, а також під час листування в мобільному додатку «Viber» з використанням абонентського номера НОМЕР_1 , продовжував переконувати ОСОБА_5 про необхідність передачі йому грошових коштів для подальшої їх передачі людям, які будуть сприяти у вирішенні питання щодо переведення в тилову частину чи демобілізації ОСОБА_7 з військової служби. Крім цього, ОСОБА_3 з метою обману та переконання ОСОБА_5 у своїх намірах сприяти переведенню та подальшому звільненню з військової служби ОСОБА_7 , створив обліковий запис в мобільному додатку «Viber» вигаданої особи « ОСОБА_9 » з номером мобільного телефону НОМЕР_5 , а також інших вигаданих осіб, які мали б сприяти переведенню та подальшому звільненню з військової служби ОСОБА_7 . В подальшому ОСОБА_3 за допомогою додатку «Viber» листувався з ОСОБА_5 від імені вигаданих осіб, продовжуючи обманювати останню про свої наміри.
Таким чином, під вигаданими ОСОБА_3 причинами, пов`язаними з переведенням ОСОБА_7 у безпечне місце служби та подальшої його демобілізації з військової служби, ОСОБА_5 на неодноразові вказівки ОСОБА_3 , у точно не встановлений досудовим розслідуванням час та місці, переказала грошові кошти на банківські рахунки, вказані ОСОБА_3 , а також особисто передала грошові кошти, які останній витратив на власні потреби, в період часу з 13.06.2025 до 22.12.2025 на загальну суму 4426678,78грн.
Відтак, в період часу з 01.06.2025 по 22.12.2025 ОСОБА_3 шляхом обману, під приводом допомоги в переведенні ОСОБА_7 в тиловий підрозділ чи звільнення з військової служби, незаконно заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 на загальну суму 4516678,78грн.
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, 30.01.2026 близько 12:40год ОСОБА_3 при спілкуванні з ОСОБА_5 висловив вимогу про необхідність передачі нею ще 6370 доларів США за звільнення ОСОБА_7 з військової служби, хоча не мав наміру чи можливості в сприянні у звільненні ОСОБА_7 з військової служби.
02.02.2026 близько 15:45год, згідно попередньої домовленості, ОСОБА_3 зустрівся з ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_4 , де шляхом обману, під приводом вчинення дій щодо звільнення ОСОБА_7 з військової служби, незаконно заволодів грошовими коштами ОСОБА_5 в сумі 6370 доларів США (згідно з офіційним курсом НБУ станом на 02.02.2026 еквівалентно 272707,98грн), після чого протиправна діяльність останнього була припинена. 
Таким чином, органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 5 ст. 190 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні вину у вчиненому визнав повністю та підтвердив, що вчинив кримінальне правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті. Так, пояснив, що познайомився з ОСОБА_5 , здійснюючи перевезення її в якості таксиста з вул.Мечникова до вул. В.Великого у м.Львові. Під час поїздки між ними виникла розмова, та він довідався про те, що вона хотіла б допомогти своєму дядькові. Вони обмінялися номерами телефонів, оскільки він повідомив, що може посприяти потерпілій. В подальшому, дійсно, отримував від останньої значні гроші кошти, котрі вона переводила через банківські реквізити, повідомлені ним, що належать йому, його дівчині та другу, котрі не були усвідомлені про його протиправні дії. Вказані кошти витратив на власні цілі. Востаннє, коли мав отримати кошти від потерпілої, прибув на місце обумовлене з останньою, де вже був затриманий працівниками поліції. Він повністю погоджується обставинами вчинення кримінального правопорушення, і тим що своїми діями спричинив потерпілій шкоду на суму 4516678,78 грн., а тому пред`явлений позов визнає повністю. Вказав, що має намір відшкодовувати шкоду, вступити на службу до ЗСУ, де отримуючи заробітну плату, буде повертати кошти. На даний час шкодує про вчинене, щиро розкаюється, розуміє, що вчинив неправильно, йому дуже прикро та соромно за скоєне. Просив вибачення у потерпілої. З матеріалами кримінального провадження ознайомлений, жодні докази не оспорює, правильно розуміє обставини за яких його обвинувачено, з якими повністю погоджується та просить здійснювати спрощений порядок дослідження доказів. Згідний на призначення покарання в межах санкції інкримінованої статті, оскільки довіряє суду.
Заслухавши думку учасників провадження, суд приходить до висновку, що клопотання сторони обвинувачення та сторони захисту про проведення спрощеного порядку дослідження доказів підлягає до задоволення, оскільки показання ОСОБА_3 узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту та обставин вчинення інкримінованого злочину, добровільності та істинності його позиції.
За таких обставин, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності позиції обвинуваченого. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавленим права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, а прийняте рішення про скорочений судовий розгляд свідчитиме про те, що обставини, які сторонами не оспорюються, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку. 
При цьому, за основу суд бере до уваги покази обвинуваченого, вважає такі належними, допустимими та достовірними, послідовними, котрі у взаємозв`язку доводять фактичні обставини заволодіння чужим майном шляхом обману в особливо великих розмірах, в умовах воєнного стану.
Потерпіла ОСОБА_5 підтримала заявлений нею позов, просила такий задовольнити з підстав викладених в ньому. Не заперечувала щодо недоцільності дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються, оскільки доводи позовної заяви повністю відображають фактичні дані, що охоплюються висновками зазначеними в обвинувальному акті. Щодо призначення покарання, вважає що таке має бути строгим, щоб запобігти вчиненню обвинуваченим інших протиправних дій, оскільки ставить під сумнів його щире каяття.
Кваліфікуючи дії ОСОБА_3 , суд враховує наступне.
Згідно з диспозицією ч. 5 ст. 190 КК України суб`єкт злочину підлягає кримінальній відповідальності серед іншого за шахрайство, вчинене в особливо великих розмірах.
Частиною 1 вказаної норми визначено, що шахрайством є заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Кваліфікуючою ознакою шахрайства у ч.4 ст. 190 КК України визнано вчинення його в умовах воєнного стану.
Згідно п. 17 Постанови № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» відповідно до статті 190 КК України шахрайство - це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою. Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей або приховування певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього. 
Указом Президента України №264/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому, воєнний стан неодноразово було продовжено та такий діє на даний час.
Таким чином, судом встановлено, що обвинувачений, у період часу з 01.06.2025 по 22.12.2025, під час введеного воєнного стану, шляхом обману, під приводом допомоги, незаконно заволодів грошовими коштами на загальну суму 4516678,78грн., тим самим спричинивши потерпілій шкоду в особливо великих розмірах.
Таким чином, суд дії обвинуваченого кваліфікує за ч. 5 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах.
У роз`ясненнях, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 (зі змінами), зокрема в п.1, звертається увага на те, що суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а в п. 3 наголошується на тому, що, встановлюючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його скоєння (зокрема форми вини, мотиву й мети, способу, стадії скоєння, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали).
Обираючи покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, за яким кваліфіковано дії обвинуваченого, є особливо тяжким злочином.
При вивченні особи обвинуваченого судом встановлено, що ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в с.Старі Стрілища Жидачівського району Львівської області, є українцем, громадянином України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , розлучений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, не працює, на обліку у КНП ЛОР «ЛОКПД» та КНП ЛОР «ЛОМЦП та ТУ», КНП «Жидачівська МЛ» не перебуває, раніше судимий, а саме вироком Миколаївського районного суду Львівської області від 15.06.2020 за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді 100 годин громадських робіт, котре відбув та 29.09.2020 знятий з обліку Стрийського РС, тобто згідно ст.89 КК України раніше не судимий.
Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає - визнання вини.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.
При призначенні покарання, суд також бере до уваги положення ст. 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з якою, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Частиною 1 ст. 59 КК України визначено, що покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
При визначенні виду та міри покарання ОСОБА_3 за ч.1 ст. 190 КК України суд враховує, що він вчинив шахрайство за наявності двох кваліфікуючих ознак, а саме в умовах воєнного стану, в особливо великих розмірах, є особою несудимою, однак, не вперше притягується до кримінальної відповідальності, зокрема за вчинення корисливого злочину, визнав вину, цивільний позов, поведінку під час судового слідства, що не оспорював фактичних обставин у справі, відсутність обтяжуючих обставин, у зв`язку із чим, при безальтернативності виду покарання, необхідним та виправданим є покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна. 
Крім того, враховуючи розмір спричиненої шкоди, котра не відшкодована, думку потерпілої щодо посилення покарання, обставини припинення його протиправної діяльності працівниками поліції, його поведінку на досудовому розслідуванні, суд не може погодитися із клопотанням захисника щодо призначення покарання у мінімальній межі, у зв`язку із чим такі дані в сукупності вказують на умови, щодо призначення покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
При цьому, саме таке покарання, на думку суду, дасть можливість обвинуваченому оцінити свої дії, стати на шлях виправлення, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», відповідатиме тяжкості злочину та справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.
Окрім цього встановлено, що у вказаному кримінальному провадженні на підставі ухвали слідчого судді Сихівського районного суду м. Львова від 04.02.2026 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з моменту затримання, а саме з 02.02.2026, строком на 60 днів, з визначенням розміру застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 998400 грн. Строк тримання під вартою продовжено ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 28.05.2026 на 60 днів, а саме до 26.07.2026 включно.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. 
З огляду на вищевикладене та беручи до уваги, що суд прийшов до переконання про призначення ОСОБА_3 остаточного покарання у виді позбавлення волі, у строк його відбування необхідно зарахувати строк попереднього ув`язнення з 02.02.2026.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 02 лютого 2026 року.
До набрання вироку законної сили, обвинуваченому слід залишити попередньо обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 998400 грн.
Крім цього, як встановлено судом, потерпілою ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, згідно котрого потерпіла просила стягнути з останнього 4516678,78 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
В силу ч. 1 ст. 128 КПК України, о соба, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Частиною 5 вказаної норми встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Враховуючи висновки суду щодо винуватості ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, зокрема за ч. 5 ст. 190 КК України, де розмір збитків є однією із ознак складу злочину, а також визнання обвинуваченим позовних вимог в повному обсязі, за таких обставин, суд встановив, що потерпілим, якого визнано цивільним позивачем, доведено підстави і розмір позову, у зв`язку із чим, такий не підлягає доказуванню, відтак вимоги позову слід задовольнити.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. 
Питання речових доказів слід вирішити згідно з вимогами ст. 100 КПК України.
Встановлено, що речовими доказами у даному кримінальному провадженні визнано: 
банківські картки НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_4 , несправжні (імітаційні) засоби у вигляді доларів США на загальну суму 6370, серед яких 49 куп`юр номіналом по 100 доларів США з серіями та номерами КВ14859854М, 14 куп`юр номіналом по 100 доларів США з серіями та номерами РЕ29292612Е, 1 куп`юра номіналом 50 доларів США за серією та номером PL36189129J, 1 куп`юра номіналом 20 доларів США за серією та номером ІВ23708894В, тримач до сім карти НОМЕР_17 , мобільний телефон Redmi, ІМЕІ1: НОМЕР_18 , ІМЕІ2: НОМЕР_19 з сім картою НОМЕР_1 , мобільний телефон Samsung, ІМЕІ: НОМЕР_20 з сім картою НОМЕР_21 , мобільний телефон марки Samsung Galaxy A05s, IMEI1: НОМЕР_22 , IMEI2: НОМЕР_23 з сім картою мобільного оператора НОМЕР_24 , дві банківські картки НОМЕР_25 , НОМЕР_26 , банківські картки НОМЕР_27 , НОМЕР_28 , НОМЕР_29 , НОМЕР_30 , НОМЕР_31 , НОМЕР_32 , 2 банківські картки monobank чорного кольору, мобільний телефон марки Samsung Galaxy A56 5G, IMEI: НОМЕР_33 , IMEI2: НОМЕР_34 , із сім картою НОМЕР_35 , банківську картку НОМЕР_36 , мобільний телефон «Iphone», ІМЕІ1: НОМЕР_37 , ІМЕІ2: НОМЕР_38 з сім картою НОМЕР_39 , автомобіль «Hyundai», н.з. НОМЕР_40 з ключем, DVD-R диски з фотографіями, з інформацією про рух коштів на банківських рахунках, відкритих в АТ «Райфайзенг банк», інформацією про рух коштів на банківських рахунках, відкритих в АТ «ПУМБ», інформацією про рух коштів на банківських рахунках, відкритих в АТ «А-банк», інформацією про рух коштів на банківських рахунках, відкритих в АТ «Ідея- банк», інформацією про рух коштів на банківських рахунках, відкритих в АТ «Приват банк», інформацією про рух коштів на банківських рахунках, відкритих в АТ «Універсал банк», копії документів на 51 аркуші (платіжні інструкції та квитанції.
Крім того, згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Також, 08.06.2026 через «Електронний суд» представником володільця автомобіля «Hyundai», н.з. НОМЕР_40 ОСОБА_10 ОСОБА_11 подано клопотання про скасування арешту вказаного автомобіля.
Встановлено, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 05.02.2026 накладено арешт на банківські картки НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_4 , несправжні (імітаційні) засоби у вигляді доларів США на загальну суму 6370, серед яких 49 куп`юр номіналом по 100 доларів США з серіями та номерами КВ14859854М, 14 куп`юр номіналом по 100 доларів США з серіями та номерами РЕ29292612Е, 1 куп`юра номіналом 50 доларів США за серією та номером PL36189129J, 1 куп`юра номіналом 20 доларів США за серією та номером ІВ23708894В, тримач до сім карти НОМЕР_17 , мобільний телефон Redmi, ІМЕІ1: НОМЕР_18 , ІМЕІ2: НОМЕР_19 з сім картою НОМЕР_1 , мобільний телефон Samsung, ІМЕІ: НОМЕР_20 з сім картою НОМЕР_21 , мобільний телефон марки Samsung Galaxy A05s, IMEI1: НОМЕР_22 , IMEI2: НОМЕР_23 з сім картою мобільного оператора НОМЕР_24 , дві банківські картки НОМЕР_25 , НОМЕР_26 , банківські картки НОМЕР_27 , НОМЕР_28 , НОМЕР_29 , НОМЕР_30 , НОМЕР_31 , НОМЕР_32 , 2 банківські картки monobank чорного кольору, мобільний телефон марки Samsung Galaxy A56 5G, IMEI: НОМЕР_33 , IMEI2: НОМЕР_34 , із сім картою НОМЕР_35 , банківську картку НОМЕР_36 , мобільний телефон «Iphone», ІМЕІ1: НОМЕР_37 , ІМЕІ2: НОМЕР_38 з сім картою НОМЕР_39 , автомобіль «Hyundai», н.з. НОМЕР_40 з ключем.
На підставі викладеного, ч. 5 ст. 190, ст. ст. 50, 59, 65, КК України, керуючись ст. ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві) вчиненому в особливо великих розмірах, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавленням волі на строк сім років з конфіскацією майна.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_3 у строк відбування покарання зарахувати попереднє ув`язнення з розрахунку день за день з 02 лютого 2026 року.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 02 лютого 2026 року.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_41 ) на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_42 ) матеріальну шкоду у розмірі 4516678 (чотири мільйони п`ятсот шістнадцять тисяч шістсот сімдесят вісім тисяч) гривень 78 (сімдесят вісім) копійок.
Речові докази у справі після набрання вироком законної сили, а саме:
-банківські картки НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_4 , несправжні (імітаційні) засоби у вигляді доларів США на загальну суму 6370, серед яких 49 куп`юр номіналом по 100 доларів США з серіями та номерами КВ14859854М, 14 куп`юр номіналом по 100 доларів США з серіями та номерами РЕ29292612Е, 1 куп`юра номіналом 50 доларів США за серією та номером PL36189129J, 1 куп`юра номіналом 20 доларів США за серією та номером ІВ23708894В, тримач до сім карти НОМЕР_17 , дві банківські картки НОМЕР_25 , НОМЕР_26 , банківські картки НОМЕР_27 , НОМЕР_28 , НОМЕР_29 , НОМЕР_30 , НОМЕР_31 , НОМЕР_32 , 2 банківські картки monobank чорного кольору, банківську картку НОМЕР_36 , DVD-R диски з фотографіями, з інформацією про рух коштів на банківських рахунках, відкритих в АТ «Райфайзенг банк», інформацією про рух коштів на банківських рахунках, відкритих в АТ «ПУМБ», інформацією про рух коштів на банківських рахунках, відкритих в АТ «А-банк», інформацією про рух коштів на банківських рахунках, відкритих в АТ «Ідея- банк», інформацією про рух коштів на банківських рахунках, відкритих в АТ «Приват банк», інформацією про рух коштів на банківських рахунках, відкритих в АТ «Універсал банк», копії документів на 51 аркуші (платіжні інструкції та квитанції)- залишити при матеріалах кримінального провадження № №12026140000000127;

-автомобіль «Hyundai», н.з. НОМЕР_40 з ключем повернути власнику ОСОБА_12 або володільцю за довіреністю НКВ №192108 ОСОБА_10 .
-мобільний телефон Redmi, ІМЕІ1: НОМЕР_18 , ІМЕІ2: НОМЕР_19 з сім картою НОМЕР_1 , мобільний телефон Samsung, ІМЕІ: НОМЕР_20 з сім картою НОМЕР_21 , мобільний телефон марки Samsung Galaxy A05s, IMEI1: НОМЕР_22 , IMEI2: НОМЕР_23 з сім картою мобільного оператора НОМЕР_24 , мобільний телефон марки Samsung Galaxy A56 5G, IMEI: НОМЕР_33 , IMEI2: НОМЕР_34 , із сім картою НОМЕР_35 , мобільний телефон «Iphone», ІМЕІ1: НОМЕР_37 , ІМЕІ2: НОМЕР_38 з сім картою НОМЕР_39 -конфіскувати в дохід держави.

Клопотання ОСОБА_10 , подане представником ОСОБА_11 задоволити.

Після набрання вироком законної сили зняти арешт з: банківських карток НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_4 , несправжніх (імітаційніх) засобів у вигляді доларів США на загальну суму 6370, серед яких 49 куп`юр номіналом по 100 доларів США з серіями та номерами КВ14859854М, 14 куп`юр номіналом по 100 доларів США з серіями та номерами РЕ29292612Е, 1 куп`юра номіналом 50 доларів США за серією та номером PL36189129J, 1 куп`юра номіналом 20 доларів США за серією та номером ІВ23708894В, тримача до сім карти НОМЕР_17 , мобільного телефону Redmi, ІМЕІ1: НОМЕР_18 , ІМЕІ2: НОМЕР_19 з сім картою НОМЕР_1 , мобільного телефону Samsung, ІМЕІ: НОМЕР_20 з сім картою НОМЕР_21 , мобільного телефону марки Samsung Galaxy A05s, IMEI1: НОМЕР_22 , IMEI2: НОМЕР_23 з сім картою мобільного оператора НОМЕР_24 , двох банківських карток НОМЕР_25 , НОМЕР_26 , банківських карток НОМЕР_27 , НОМЕР_28 , НОМЕР_29 , НОМЕР_30 , НОМЕР_31 , НОМЕР_32 , 2 банківських карток monobank чорного кольору, мобільного телефону марки Samsung Galaxy A56 5G, IMEI: НОМЕР_33 , IMEI2: НОМЕР_34 , із сім картою НОМЕР_35 , банківської картки НОМЕР_36 , мобільного телефону «Iphone», ІМЕІ1: НОМЕР_37 , ІМЕІ2: НОМЕР_38 з сім картою НОМЕР_39 , автомобіля «Hyundai», н.з. НОМЕР_40 з ключем.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 , до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Головуючий ОСОБА_1