Справа № 946/3990/26 
Провадження № 3/946/1031/26

ПОСТАНОВА
Іменем України

09 червня 2026 року          м. Ізмаїл
Суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області Адамов А.С., розглянувши матеріали справи, які надійшли з Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області, про адміністративне правопорушення у відношенні
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої лікарем-реаніматологом у КНП ІМР ІР ОО «Ізмаїльська міська центральна лікарня», яка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 

за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

встановив:

28.05.2026 року до суду з відділу від Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №766000 від 26.05.2025 року, складений відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП в якому зазначено, що 22.05.2026 року о 07:00 год., за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 вчинила відносно чоловіка гр. ОСОБА_2 домашнє насильство – умисні дії психологічного характеру, що виразилося у висловлюванні нецензурної лайки та погроз фізичною розправою, внаслідок чого була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначила, що вину не визнає. Пояснила, що з чоловіком розлучаються. Чоловік попросив півроку на примирення. А після цього почав травлю. Виганяв її з дому, викрав документи, лаявся. Викрав телефон, а потім через два дні повернув його з кредитом на 10000 долл. Також. викрав гроші з шафи. Тому вона знаходиться в постійній тривозі. Хоча потім вона все згадала, куди кошти діла. Тому 22.05.2026 вона зайшла до нього в кімнату та почала висловлювати претензії. Нічого не бачить без окулярів, а він їх викинув. Дійсно дозволила собі лайку в бік потерпілого. Він вигнав її із будинку, змінив замки. Нецензурною лайкою не висловлювалась. Матом не висловлювалась. Назвала чоловіка «сволотою». Вона висловилася погано, так як він був на нервовому зриві. 
ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_1 тайно взяла його паспорт, та робила копію. Документи на будинок вона лише могла забрати. Телефон не викрав, однак дійсно брав та фотографував з нього переписки. 22.05.2026 вона перша накинулась та почала лайку. Окуляри він не брав. Все, що нібито було викрадено, потім з`являється якимось чином. Вона провокує. Не виганяв її. Вона постійно лайки вчиняє. Не пам`ятає, якими саме словами вона його лаяла, назвала «крисою».
В судовому засіданні були допитані свідки – діти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Так, ОСОБА_3 , якому 14 років, показав, що батьки висловлювалися погане відносно друг друга. Мати може один чи два рази говорила погані слова, пов`язані з тваринами.
ОСОБА_4 , якому 18 років, показав, що батько лаявся нецензурною лайкою. А мати грубими словами (ідіот, придурок), але не нецензурними. Батько агресивно себе вів. Скандалили вони вдвох.
Розглянувши протокол про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення притягуваної, потерпілого, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Положеннями ст. 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, а також іншими документами.
Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. 
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису.
Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство – умисні дії психологічного характеру відносно свого чоловіка.
Проте, матеріалами справи та показами свідків належним чином не доведено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173 -2 КУпАП.
Із наявних матеріалів вбачається, що між ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_2 виникла конфліктна ситуація, однак, не доведено факту вчинення домашнього насильства.
Так, згідно пояснень свідків в судовому засіданні, жодних протиправних дій ОСОБА_1 не вчиняла. 
За таких обставин неможливо беззаперечно встановити наявність в діях ОСОБА_1 
складу правопорушення, поставленого їй у провину.
Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частинами 1-2 ст. 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).
Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Гурепка проти України» (п.50-55 Рішення від 06.09.2005 року) суд не має сумніву, що в силу суворості санкції справа про адміністративне правопорушення за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носить кримінальний характер з усіма гарантіями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, що дає підстави для застосування практики Європейського суду з прав людини з кримінальних справ у справах про адміністративні правопорушення залежно від суворості санкції статті Закону.
Європейський суд з прав людини притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява №25).
Крім того, у справі «Paul and Audrey Edwards v. the United Kingdom» (№46477/99), суд зазначив, що компетентні органи завжди повинні докладати серйозних зусиль для з`ясування обставин справи і не повинні керуватись необдуманими або необґрунтованими висновками для розслідування, або в якості підстав для прийняття рішень.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, в тому числі і закріпленій в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Згідно з ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У відповідності до роз`яснень, які містяться в ч. 2 п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визнання особи винуватою, може мати місце лише за умови доведеності її вини.
За таких умов, суд вважає, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення відомості про те, що ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство – умисні дії психологічного характеру є безпідставними та не підтверджуються достатніми доказами, які були надані суду.
Про наявність погроз фізичною розправою, взагалі не зазначав і сам потерпілий, як і не надав тверджень, що притягувана висловлювалась в його адресу нецензурною лайкою. 
З урахуванням чого суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, з урахуванням приписів ст. 62 Конституції України, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які достатні докази, які б беззаперечно доводили винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, отже провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, в зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Керуючись ст. ст. 2, 7, 9, 245, 251, 252, 247, 266, 283 – 285 КУпАП, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення.
Постанова про накладення адміністративного стягнення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та підлягає зверненню до виконання протягом трьох місяців з моменту її винесення. В разі ж оскарження постанови перебіг строку давності звернення її до виконання зупиняється до розгляду скарги.

Суддя           А.С. Адамов