ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/2460/25  Номер провадження 22-ц/814/2139/26	Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючий суддя Лобов О. А.
судді: Дорош А.І., Триголов В. М.
за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвокатки Огризи Ганни Романівни, представниці ОСОБА_1 , на рішення Київського районного суду м.Полтави від 14 січня 2026 року (час ухвалення судового рішення з 11:32:36 до 11:45:02; дата виготовлення повного тексту рішення – 14 січня 2026 року) у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до  ОСОБА_1  про відшкодування в порядку регресу регламентних виплат.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача

у с т а н о в и в :

У березні 2025 року Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з вказаним позовом, просило ухвалити рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 160 000 грн регламентних виплат, а також витрати на проведення оцінки розміру шкоди та сплачений судовий збір.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на такі обставини і доводи.
16.06.2023 у м.Кременчуці сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу AUDI A6, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням відповідача і транспортного засобу HYUNDAI ЕLANTRA, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
На час ДТП відповідач не мав чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, у зв`язку з чим МТСБУ здійснило регламенту виплату на користь потерпілої особи на суму 160 000 грн.

Рішенням Київського районного суду м.Полтави від 14 січня 2026 року позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України задоволені.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 163 712 грн, суму сплаченого судового збору в розмірі 3 028 грн, всього – 166 740 грн.

В апеляційній скарзі адвокатка Огриза Г.Р., представниця ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд помилково визнав належним і допустимим доказом поданий позивачем звіт від 27 липня 2023 року про незалежну оцінку майна, оскільки цей документ виготовлений у межах кримінального провадження і з порушенням вимог ч.3 ст.7 ЗУ «Про судову експертизу».
У звіті № 0470-23 сума відновлювального ремонту визначена без врахування зношеності та втрати товарної цінності; визначення суми відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту зносу транспортного засобу не сформовано у виді остаточного висновку експерта, а має вигляд проміжних висновків в процесі експертного дослідження. 
Звертається увага, що матеріали справи (в електронному виді) не містять документів, які б підтверджували кваліфікацію і повноваження особи, яка виконала звіт № 0470-23 від 27 липня 2023.
Наголошується, що суд відмовив у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення спору у справі №545/5697/24 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, проте у межах вказаної справи судом досліджувалися докази, необхідні для призначення експертизи з метою встановлення вини учасників ДТП.
Суд не надав належної оцінки тому факту, що ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ із заявою про настання ДТП з порушенням встановленого законом строку. 

У відзиві ОСОБА_4 , представник Моторного (транспортного) страхового бюро України, посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Підкреслюється, що звіт про оцінку майна (колісного транспортного засобу) є належним і допустимим доказом з огляду на приписи ст.7 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а також положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що підтверджено судовою практикою (у відзиві зроблене посилання на висновки, викладені у постанові ВП ВС від 13 березня у справі № 914/881/17). 
Як висновок експерта, так і звіт оцінювача складаються на єдиних засадах, які визначені Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.
Наголошується, що законом не заборонено використання доказів, отриманих у межах кримінального провадження, для вирішення цивільного спору.
Суду першої інстанції разом із позовною заявою відповідно до ч.2 ст.95 ЦПК України подано завірений витяг зі звіту № 0470-23.
Посилання в апеляційній скарзі на пропуск строку подання потерпілою особою заяви про настання ДТП є безпідставним з огляду на п.37.1 ст.37 ЗУ «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 

Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу – без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Судом першої інстанції встановлено, що 16.06.2023 у м.Кременчуці ОСОБА_1 керував автомобілем Ауді А6, д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Ігоря Сердюка і на перехресті з вул. Перемоги не виконав вимоги дорожнього знаку «Дати дорогу» та здійснив зіткнення з автомобілем Хюндай Елантра, д.н.з. НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2 , який рухався по головній дорозі - вул. Перемоги. Внаслідок пригоди ОСОБА_2 і ОСОБА_1 отримали тілесні ушкодження, а автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Постановою Київського районного суду м. Полтави від 28.08.2024 в справі № 552/4726/24, яка набрала законної сили, визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та провадження у справі закрито на підставі п.7 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням, передбаченого ч.2 ст.38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення.
На дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до звіту № 0407-23 про незалежну оцінку майна, визначено вартість матеріального збитку в розмірі 321 481,60 грн.
Виплата потерпілій особі визначена МТСБУ в розмірі 160 000 грн, яка виплачена ОСОБА_3 згідно платіжної інструкції № 940480 від 08.10.2024.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з настанням події, передбаченої п.п. "а" п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ прийнято рішення про відшкодування шкоди та виплачено потерпілій особі грошові кошти в розмірі 160 000 грн.
Оскільки МТСБУ відповідно здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то відповідно до ст. ст. 1166, 1188, ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України та п. 38.2 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зазначені витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.
Заперечуючи проти визначеного розміру заданої потерпілому шкоди, відповідач або його представник не надали суду доказів, які б спростували розмір завданого потерпілому збитку. З клопотаннями про призначення судової експертизи не звертались.
Посилання на відсутність у звіті розписки експерта про попередження його про кримінальну відповідальність суд до уваги не взяв, оскільки долучений до справи звіт № 0407-23 не є висновком експерта. Тому відсутні вимоги до такого звіту щодо повідомлення оцінювача про кримінальну відповідальність.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань. 
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
На переконання апеляційного суду суд першої інстанції ухвалив рішення у відповідності до наведених вимог закону.
Відповідно до ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Згідно ст. 108 Закону України «Про страхування» страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат.
Як передбачено п.п. 38.2.1. пункту 38.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Апеляційна скарга не містить доводів на спростування права страховика (МТСБУ) пред?явити вимогу до винної особи про відшкодування шкоди в порядку регресу.
Доводи апеляційної скарги зосереджені на питанні про те, що поданий позивачем доказ розміру вартості матеріального збитку - звіт № 0407-23 від 27 липня 2023 року, є неналежним доказом з тих підстав, що цей доказ був складений у межах кримінального провадження і з порушенням ч.3 ст.7 ЗУ «Про судову експертизу».
Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Предметом доказування у цій справі є, зокрема, розмір заподіяної шкоди (матеріальних збитків) внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
Статтею 105 ЦПК ЦПК України визначені випадки, коли проведення експертизи є обов?язковим; ця норма закону не містить вимоги про обов?язкове проведення експертизи, якщо у справі необхідно встановити розмір заподіяної шкоди (матеріальних збитків) внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
ЗУ «Про судову експеризу» також не містить імперативної норми про те, що виключно державні спеціалізовані установи мають право на виготовлення  висновків щодо визначення розміру заподіяної шкоди (матеріальних збитків) внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Статтею сьомою ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках, зокрема визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом. 
Зазначеним Законом, а також Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів визначені суб?єкти оціночної діяльності, підстави та порядок проведення такого виду досліджень.
Отже, з огляду характер спірних правовідносин належними доказами у цій справі можуть бути будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи (ст.76 ч.1, ч.2 ЦПК України).
Апеляційна скарга не містить посилань на порушення ФОП ОСОБА_5 вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, які призвели до викривлення або неправильності висновків, що могло бути підставою для визнання його неналежним доказом.
Як обгрунтовано зауважив суд першої інстанції, відповідач, стверджуючи про неналежність звіту від № 0407-23, не скористався своїм процесуальним правом заявити про призначення відповідної експертизи або ж замовити власний звіт чи висновок експерта (ч.3 ст.102 ЦПК України) на спростування відомостей, викладених у звіті №0407-23. 
Посилання в апеляційній скарзі на розгляд у суді справи № 545/5697/24, у межах якої були витребувані документи (матеріали), необхідні для призначення експертизи, не є обгрунтованим, оскільки ОСОБА_1 як учасник дорожньо-транспортної пригоди, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, не був позбавлений можливості отримати самостійно або ж клопотати перед судом витребувати необхідні, на його переконання, докази (оригінали або ж завірені копії), необхідні для проведення експертизи, але матеріали справи не містять відомостей, що відповідачем, його представником вчинялися дії з отримання доказів і йому було відмолено у їх отриманні.
Долучений до позову звіт не містить копій кваліфікаційних документів ФОП ОСОБА_5 , який виготовив звіт № 0407-23, але відповідач за наявності у нього сумнівів мав можливість перевірити повноваження оцінювача у Державному реєстрі оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності (ці відомості є загальнодоступними), або ж клопотати перед судом про надання позивачем відповідного документа. 
Верховний Суд неодноразово робив висновок про допустимість доказів, зокрема висновку експерта, який проведений у межах кримінального провадження (див. постанови Верховного Суду від 11 жовтня 2018 року (справа № 761/12898/16-ц,) від 05 лютого 2020 року (справа № 461/3675/17), від 25 березня 2021 року (справа № 752/21411/17) від 03 квітня 2024 року (справа № 522/16529/20).
Отже, доводи апеляційної скарги про неналежність звіту №0407-23 як доказу не є обгрунтованими. 
Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, дав належну оцінку встановленим фактам, які підтверджені відповідними доказами, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів сторін, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів. 
В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення, тому апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції. 
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу адвокатки Огризи Ганни Романівни, представниці ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Полтави від 14 січня 2026 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 04 травня 2026 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов 

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов