КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 369/21641/25 Головуючий в суді І інстанції Куценко М.О.
Провадження № 33/824/1831/2026 Головуючий в суді ІІ інстанції Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Сушко Л.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2026 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянки України, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення № ЕПР1 № 506391 від 07 листопада 2025 року вбачається, що 07 листопада 2025 року в селі Софіївська Борщагівка по проспекту Героїв Небесної Сотні водійка ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Інфініті G25», д.н.з. НОМЕР_2 , не дотрималася безпечного бокового інтервалу та скоїла зіткнення з автомобілем «Хонда Акорд» д.н.з. НОМЕР_3 , який був припаркований. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушила п. 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП.
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 850 грн в дохід держави.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 665 грн 60 коп..
Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, 21 квітня 2026 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі.
Крім того, одночасно з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подала клопотання, в якому просила поновити строк на апеляційне оскарження постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2026 року, посилаючись на те, що жодні матеріали, зокрема постанова суду апеляційної інстанції від 09 березня 2026 року та апеляційна скарга, на її адресу не надходили, а тому останній нічого не було відомо про винесену постанову Київського апеляційного суду про повернення апеляційної скарги. Пояснила, що у первинній апеляційній скарзі вона обгрунтувала чому апеляційна скарга була подана саме 23.02.2026 року, проте помилково не вказала у прохальній частині щодо клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено. 
Дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні пояснення ОСОБА_1 та її адвоката - Марченка Д.П. щодо того, що поштовий сервіс жодних сповіщень про надходження постанови суду апеляційної інстанції не направляв, а в Єдиному державному реєстрі судових рішень така відсутня, суд апеляційної інстанції вважає, що клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню особі, яка її подала, з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувану постанову було прийнято судом 05 лютого 2026 року. Строк на апеляційне оскарження обраховується з дня винесення постанови, а тому останнім днем на апеляційне оскарження постанови було 16 лютого 2026 року.
В своїх рішеннях ЄСПЛ вказує, що національний суд має право поновити строк на оскарження рішення суду нижчої інстанції, якщо апелянт у відповідному клопотанні наведе причину пропуску цього строку, і суд визнає цю причину поважною. Проте можливість суду щодо поновлення строку не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»). При визначенні наявності поважності причин пропуску, національний суд насамперед має виходити із наявності об`єктивних причин, які унеможливлювали особі вчасно подати апеляційну скаргу, або вчасно вжити заходів до оскарження судового рішення.
Європейський суд з прав людини зауважив, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).
ОСОБА_1 , будучи самостійним суб`єктом оскарження, не скористалась своїм правом на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції в строки, що визначені чинним законодавством та, зважаючи на відсутність перешкод для реалізації такого права, пропустила такий строк без поважних причин.
Доводи клопотання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не отримувала постанову суду апеляційної інстанції від 09 березня 2026 року, а в Єдиному державному реєстрі судових рішень така відсутня, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що первинну апеляційну скаргу на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2026 року ОСОБА_1 було подано 23 лютого 2026 року (а.с. 51-61). Постановою Київського апеляційного суду від 09 березня 2026 року вищевказану апеляційну скаргу було повернуто особі, яка її подала, оскільки апеляційну скаргу подано поза межами встановленого ст. 294 КУпАП строку та не заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження (а.с. 64-65).
Супровідним листом від 30 березня 2026 року постанову Київського апеляційного суду від 09 березня 2026 року було направлено на поштову адресу ОСОБА_1 , яку остання зазначила у своїй апеляційній скарзі, а саме: АДРЕСА_2 (а.с. 66).
Однак зазначене поштове відправлення за трек-номером R067142608151, яке надійшло до відділення поштового зв`язку АТ «Укрпошта» 11 квітня 2026 року, що підтверджується інформацією про відстеження поштового відправлення (а.с. 98-99), 01 травня 2026 року було повернуто до суду апеляційної інстанції із рекомендованим повідомлення про невручення адресату у зв`язку з його відсутністю за вказаною адресою (а.с. 86-87).
21 квітня 2026 року ОСОБА_1 вдруге звернулась до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою та клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 
Крім того, із загальнодоступних відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що загальний доступ до постанови Київського апеляційного суду від 09 березня 2026 року було забезпечено 10 березня 2026 року. Зазначене спростовує доводи ОСОБА_1 про відсутність вказаної постанови у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Київський апеляційний суд враховує ту обставину, що судом апеляційної інстанції було вжито всіх можливих заходів для повідомлення ОСОБА_1 про постанову Київського апеляційного суду від 09 березня 2026 року щодо повернення апеляційної скарги. Водночас особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, після подання апеляційної скарги не виявила належної процесуальної зацікавленості щодо перебігу та результатів її розгляду, а також не повідомила суд про можливу зміну свого місця проживання, що могло вплинути на належне отримання судової кореспонденції. Тривалий час ОСОБА_1 не зверталась до суду з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження та з апеляційною скаргою, при цьому, в наданому клопотанні про поновлення строків не наводить поважності причин неподання апеляційної скарги з 09 березня 2026 року по 21 квітня 2026 року, враховуючи, що строк на апеляційне оскарження складає 10 днів.
При цьому слід зауважити, що розглядаючи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що жодних доказів на підтвердження існування обставин, які були чи об`єктивно є непереборними, і які не залежали від волевиявлення ОСОБА_1 чи які перешкоджали або створювали труднощі, або унеможливлювали своєчасно подати апеляційну скаргу, суду апеляційної інстанції не надано. 
Отже, поважних причин пропуску строку на оскарження постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2026 року судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому в поновленні строку на оскарження зазначеної постанови ОСОБА_1 слід відмовити, а апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 294 КУпАП повернути апелянту. 
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2026 року.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 лютого 2026 року - повернути особі, яка її подала.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено «11» червня 2026 року.

Суддя Київського апеляційного суду Л.П. Сушко