П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/13735/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Лавренчук Ольга Володимирівна 
Суддя-доповідач: Граб Л.С. 
06 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Граб Л.С. 
суддів: Матохнюка Д.Б.  Сторчака В. Ю. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (відповідач-2), в якому, з урахуванням уточненого позову, просила:
-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії з 23.12.2014 по 30.01.2025;
-визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо перерахунку пенсії з 23.12.2014 по 30.01.2025 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок і виплату недоотриманих пенсійних виплат за період з 23.12.2014 по 30.01.2025, враховуючи страховий стаж за період роботи з 01.01.2008 по 31.12.2009.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06.01.2026 в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, де отримує пенсію за віком, призначену на підставі її заяви від 23.12.2014.
У протоколі перерахунку пенсії №10598 від 13.03.2015 зазначено, що страховий стаж становить 35 років 8 місяців 7 днів.
31.01.2025 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 31.01.2025 про перерахунок пенсії. Вид перерахунку: ч. 4 ст. 42 (2008-2009 роки у зв`язку з надходженням СПОВ). 
Заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності відповідачем-1.
За результатами розгляду заяви прийнято рішення (протокол) від 07.02.2025 про перерахунок пенсії. 
За змістом протоколу: Вид перерахунку: у зв`язку з уточненням даних в ЕПС, 01.02.2025; підстава: стаж набутий до призначення пенсії (2008-2009); страховий стаж: 37 років 9 місяців 7 днів.
Про вказаний перерахунок позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11.04.2025 №8295-6202/С-02/8-0500/25, а також в листі зазначено наступне:
"...з 01.01.2004 страховий стаж обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку. Стаж роботи до 01.01.2004 зараховується на умовах раніше діючого законодавства. Таким чином, при призначенні пенсії за віком Ваш страховий стаж обчислено відповідно до наданих документів та даних персоніфікованого обліку за період з 16.09.1976 по 22.12.2014, який складав 35 років 8 місяців 29 днів.
Відповідно до даних персоніфікованого обліку, наявних в матеріалах Вашої електронної пенсійної справи, станом на 10.01.2024, відомості про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України підприємством ТОВ «Новоторг» за період роботи з 01.01.2008 по 31.12.2009 відсутні.
Таким чином, підстави щодо врахування зазначеного вище періоду роботи з дати призначення пенсії, а саме з 23.12.2014, відсутні.
30.01.2025 Вами до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надано заяву про перерахунок пенсії відповідно до частини 4 статті 42 Закону №1058, яка була відпрацьована за принципом екстериторіальності Головними управліннями Пенсійного фонду України в Закарпатській та Полтавській областях, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1
Таким чином, з 01.02.2025 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області Вам проведено перерахунок пенсії по стажу з урахуванням періоду роботи з 01.01.2018 по 31.12.2009. Страховий стаж складає 37 років 9 місяців 7 днів. Розмір пенсії за віком після проведеного перерахунку пенсії склав 5695,69 грн. По пенсійній справі проведено всі перерахунки, передбачені чинним законодавством. Розмір пенсії за віком з 01.03.2025 по дату надання відповіді складає 6331,68грн. Пенсія у розмірі 6331,68 грн разом з боргом за період з 01.02.2025 по 28.02.2025 в сумі 373,09 грн виплачена Вам у березні 2025 року..."
Позивач вважає, що їй протиправно відмовлено у перерахунку пенсії за період з 23.12.2014 по 30.01.2025, а тому звернулася до суду з даним позовом. 
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV ).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
За визначенням, наведеним у ч. 1 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону №1058-IV).
Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За правилами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі – Закон №1788-XII) головним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У частині першій статті 56 Закону №1788-XII закріплено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Підпунктом (а) частини 3 статті 56 Закону №1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Частинами 1, 2 статті 20 Закону № 1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески
Відповідно до частини 10 статті 20 Закону № 1058-IV якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
У подібних правовідносинах Верховний Суд неодноразово висловлював позицію про те, що відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 1 січня 2004 року не є підставою для позбавлення позивача права на перерахунок пенсії.
Також Верховний Суд сформував висновок про те, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 17.07.2019 у справі № 144/669/17, від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а, від 28.05.2021 у справі №591/3839/16-а, від 30.12.2021 у справі №348/1249/17, від 27.02.2022 у справі №620/3754/18, від 11.10.2023 у справі № 340/1454/21.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що в період з 01.01.2008 по 31.12.2009 ТОВ "Новоторг" очолювала ОСОБА_1 , а відтак у відношенні до нього, в розумінні КЗпП України та ГК України №436-IV, була "власником або уповноваженим ним органом", "власником підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган", "власником підприємства", "власником" та "роботодавцем". Таким чином, позивач як директор ТОВ "Новоторг", була посадовою особою, яка займала посаду, пов`язану із повноваженнями здійснювати організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції в частині правильності і повноти обліку, нарахування та сплати страхових внесків із заробітної плати всіх застрахованих осіб, які перебували в трудових відносинах із ТОВ "Новоторг" та мала контролювати сплату підприємством збору на обов`язкове державне пенсійне страхування. 
Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що згідно висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 05.12.2025 у справі №600/3079/24-а та від 27.02.2026 у справі № 620/14565/24, сам по собі факт перебування на посаді директора підприємства не ототожнює працівника зі страхувальником у розумінні Закону №1058-IV. Тому позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків. Отже, наявність заборгованості підприємства зі сплати страхових внесків не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачці періоду її роботи. 
Враховуючи правову позицію сформовану Верховним Судом в аналогічних спорах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у ОСОБА_1 права на врахування спірного періоду до страхового стажу до моменту подання останньою додаткових документів про сплату страхових внесків. 
В той же час, колегією суддів з`ясовано, що рішення про призначення пенсії позивачу приймало Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. Зокрема, у протоколі перерахунку пенсії №10598 від 13.03.2015 зазначено, що страховий стаж становить 35 років 8 місяців 7 днів.
Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області лише здійснювало зарахування страхового стажу з 01.01.2008 по 31.12.2009 та перерахунок пенсії з врахуванням такого, в зв`язку з поданням позивачем документів, які підтверджують цей стаж.
ОСОБА_1 при поданні позовної заяви вказала Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області одним із відповідачів. Однак, в подальшому змінила позовні вимоги та зазначила відповідачами лише Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Уст.48 КАС України закріплено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.
Під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Таким чином, із наведеної норми слідує, що можливість заміни неналежного відповідача може здійснюватися виключно під час розгляду справи в суді першої інстанції, а відтак колегія суддів не в праві залучити до участі у справі в якості відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.
Верховний Суд у постанові від 11 травня 2023 року (справа № 826/10651/17) вказав, що суд апеляційної інстанції переглядаючи рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, позбавлений можливості здійснювати заміну відповідача належним, а тому повинен відмовити у задоволенні позовних вимог з мотивів того, що позов заявлено до неналежного позивача, оскільки частиною сьомою статті 48 КАС України визначено, що заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції. Іншого процесуальним законодавством не передбачено.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, однак не погоджується з мотивами такої відмови.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що необхідно змінити рішення суду першої інстанції в його мотивувальній частині. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06 січня 2026 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позову.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.  

Головуючий	 		Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Матохнюк Д.Б.    Сторчак В. Ю.