2/130/323/2026
130/3198/25
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2026 р.   м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Порощука П.П.,
за участі секретаря Корнійчук К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Когутницький Вячеслав Миколайович до ОСОБА_2 , треті особи на стороні позивача - Служба у справах дітей Тиврівської селищної ради, ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав, -
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області по справі №130/2712/18 шлюб розірвано. Оскільки ОСОБА_1 24.02.2022 року був мобілізований до лав ЗСУ, малолітній син залишився проживати з матір`ю. Відтак з ОСОБА_1 стягувались аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_1 в розмірі 1/4 усіх видів його заробітку. ОСОБА_3 - бабуся ОСОБА_4 , часто провідувала онука і бачила, шо мати не доглядає та не піклується про сина, часто перебуває в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_3 зверталась до служби у справах дітей Тиврівської селищної ради Жмеринської міської ради щодо вирішення питання про надання їй можливості займатись вихованням внука. 01.11.2024 року відповідач власноруч написала заяву, відповідно до якої вона передає свого сина на утримання, виховання та проживання бабусі - ОСОБА_3 22.11.2024 року рішенням Тиврівської селищної ради №3 малолітнього ОСОБА_4 було відібрано від матері та визначено місце проживання дитини із бабусею. Згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02.06.2025 року по справі №130/286/25 примусове стягнення аліментів з позивача припинилось. Відтоді ОСОБА_3 самоусунулась та нехтує своїми обов`язками, жодної участі в житті дитини не приймає, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. 
Ухвалою від 18.11.2025 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання та у витребувано у Служби у справах дітей Тиврівської селищної ради письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 .
На виконання ухвали суду Служба у справах дітей Тиврівської селищної ради надала висновок №11 від 14.01.2026 року, в якому зазначено про доцільність позбавлення батькіських прав.
28.01.2026 року до суду надійшло клопотання від представника позивача Когутницького М.В. , в якому просив позовні вимоги задовольнити та збільшити розмір позовних вимог, а саме: визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою від 28.01.2026 року прийнято до провадження та долучено заяву представника позивача, вирішено в подальшому розглядати справу з урахуванням позовних вимог та витребувано у Служби у справах дітей Тиврівської селищної ради письмовий висновок щодо визначення місця проживання дитини.
13.05.2026 року до суду надійшло рішення виконавчого комітетуТиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 29.04.2026 року №87 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та затвердження висновку «Щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ».
21.05.2026 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
10.06.2026 року в судове засідання представник позивача адвокат Когутницький М.В. не з`вився, в наданій до суду заяві просив розгляд справи проводити в його та позивача відсутність, позовні вимоги підтримав.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, попередньо надала заяву в якій позовні вимоги повністю визнала, просила задовольнити, розгляд справи проводити у її відсутність.
Треті особи: ОСОБА_3 , представники Служби у справах дітей Тиврівської селищної ради Вихрист В.В. та Васильчук М.Г. - подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги просили задовольнити.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити враховуючи таке.
Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 , актовий запис № 2 (а.с.11).
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області по справі №130/2712/18 шлюб розірвано.
ОСОБА_1 24.02.2022 року був мобілізолваний до лав ЗСУ, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_2 №17874 від 27.12.2023 року, посвідченнячм серії НОМЕР_3 (а.с.10)
Малолітній син залишився проживати з матір`ю. З ОСОБА_1 стягувались аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_1 в розмірі 1/4 усіх видів заробітку.
ОСОБА_3 - бабуся ОСОБА_4 , часто провідувала онука і бачила, шо мати не доглядає та не піклується про сина, часто перебуває в стані алкогольного сп`яніння, дитина не регулярно відвідує школу, голодна, мав неохайних зовнішній вигляд.
Відтак ОСОБА_3 звернулась до служби у справах дітей Тиврівської селищної ради Жмеринської міської ради щодо вирішення питання про надання їй можливості займатись вихованням внука.
01.11.2024 року відповідач власноруч написала заяву начальнику служби у справах дітей Жмеринської міської ради, відповідно до якої вона добровільно передає свого сина ОСОБА_4 на утримання, виховання та проживання своїй свекрусі - рідній бабусі свого сина - ОСОБА_3 (а.с.13).
У своїй заяві ОСОБА_3 підтвердила факт згоди на взяття на своє повне утримання, виховання та проживання свого рідного онука ОСОБА_4 (а.с.14).
21.11.2024 року малолітній ОСОБА_4 власноруч написав заяву до Служби у справах дітей Тиврівської селищної ради, в якій просив визначити його місце проживання із бабусею та зазначив, що не має бажання проживати разом із рідною матір`ю, оскільки там він не має змоги відвідувати школу - мати змушує доглядати за молодшими дітьми; вітчим ставиться неприязно, ображає, б`є; дитина боїться повертатись проживати до матері (а.с.12).
Позивач ОСОБА_1 також просив визначити місце проживання сина разом із своє матір`ю - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується заявою від 21.11.2024 року (а.с.15).
З урахуванням ситуації, повідомлених обставин та наданих заяв, Комісія з питань захисту прав дитини Тиврівської селищної ради Вінницького району Вінницької області винесла рішення №3 від 22.11.2024 року, яким рекомендувала Тиврівській селищній раді визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з бабусею по лінії батька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).
Згідно рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02.06.2026 року по справі №130/286/25 примусове стягнення аліментів з позивача припинено (а.с.19-25).
Відповідач ОСОБА_3 самоусунулась від виконання батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 , участі в його житті не приймає, не цікавиться його здоров`ям, навчанням, тобто свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Підтвердженням даних фактів являються наступні документи.
Відповідно до довідки №01-21/85, виданої Гришовецькою гімназією Тиврівської селищної ради від 21.11.2024 року, ОСОБА_2 - мати ОСОБА_4 контакту із гімназією, в якій навчається її син, не підтримує, успішністю дитини не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує (а.с.17).
Згідно довідки №01-21/104, виданої Гришовецькою гімназією Тиврівської селищної ради від 07.10.2025 року, ОСОБА_4 з 26.11.2024 року навчався в гімназії, має досягнення середнього рівня, пам`ять розвинена, доручення виконує сумлінно та старанно. ОСОБА_7 виховує бабуся ОСОБА_3 , яка відповідально ставиться до виховання та навчання дитини, підтримує постійний зв`язок із гімназією, класним керівником, асистентом вчителя, відвідує батьківські збори та шкільні заходи. Батько, ОСОБА_1 , під час відпустки відвідав гімназію, цікавиться шкільним життям сина, забезпечує усім необхідним обладнанням та засобами навчання. Зв`язку матері з гімназією за даний період навчання дитини не було (а.с.18).
Службою у справах дітей Тиврівської селищної ради надано висновок №11 від 14.01.2026 року, в якому зазначено про доцільність позбавлення батькіських прав ОСОБА_2 відносно її неповнолітнього сина ОСОБА_4 (а.с.64-68).
Окрім цього, Службою у справах дітей Тиврівської селищної ради надано висновок №11 від 22.11.2024 року, в якому зазначено про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком ОСОБА_1 (а.с.89-93).
Дослідивши вищезазначені докази, встановлено, що між сторонами виник спір із сімейних правовідносин щодо ухилення батьком від виконання своїх батьківських обов`язків відносно його дитини.
У відповідності до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Згідно ст.164 СК України, в разі ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав.
Відповідно до положень діючого Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не вливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За роз`ясненнями п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками і є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.
Згідно ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь в її вихованні (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року в справі №331/5427/17).
Згідно ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків викладено, зокрема в постановах Верховного Суду від 29.07.2021 у справі №686/16892/20, від 07.12.2022 року в справі №562/2695/20, від 03.08.2022 в справі №306/7/20, від 11.01.2023 в справі №461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень ст. 164 СК України є усталеною.
Судом під час розгляду справи встановлено, що мати дитини не займається вихованням сина, не цікавиться його життям та духовним розвитком, дитина проживає з бабусею та батьком, які приймають участь у її вихованні та матеріальному забезпеченні.
Таким чином, враховуючи те, що відповідачу не чинилися перешкоди брати участь у вихованні сина, вона самостійно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, позовні вимоги визнала в повному обсязі, існують всі законні підстави для задоволення позову.
Мати, позбавлена батьківських прав, має право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав у спосіб, визначений ст. 169 СК України.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що позов обґрунтований, стверджений доказами, які не суперечать один одному, є належним та допустимими та підлягає задоволенню, виходячи із таких норм права, що регулюють зазначені спірні правовідносини.
З урахуванням задоволення позову на користь позивача з відповідача слід стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн. (а.с.7).
Керуючись статтями ст.263 -265 ЦПК України, п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" від 30 березня 2007 року, суд,-
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити. 
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої по АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 1211,20 грн. сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Порощук П.П.