Справа № 375/2706/25
Провадження № 2-др/375/7/26

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року селище Рокитне

Рокитнянський районний суд Київської області в складі:
головуючого – судді Смик М.М., 
за участю секретаря судового засідання Киричок В.В., 

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
представник позивача – адвокат Чайка О.В., 
відповідач – ОСОБА_2 , 
представник відповідача – адвокат Іллінський О.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Рокитне Білоцерківського району Київської області заяву представника позивача – адвоката Чайки Ольги Вікторівни про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, - 

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. 
Ухвалою судді Рокитнянського районного суду Київської області від 17 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі та постановлено її розгляд за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання.
Ухвалою Рокитнянського районного суду Київської області від 24 лютого 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 17 березня 2026 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя – задоволено. 
Визнано житловий будинок на АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,15 га з цільовим призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,1435 га з цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на АДРЕСА_1 , спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Поділено майно, що є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме житловий будинок на АДРЕСА_1 , земельну ділянку площею 0,15 га з цільовим призначення – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,1435 га з цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на АДРЕСА_1 , з визнанням за кожним із подружжя права власності по ідеальній частці цього майна.
Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, 3 197,85 грн. 
23 березня 2026 року представника позивача – адвокат Чайка О.В. направила до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 22 500 грн. До заяви додано договір про надання правничої допомоги від 19 серпня 2025 року № 107/25, укладений адвокатом Чайкою О.В. та ОСОБА_1 , акт № 1 про виконання робіт з надання правничої допомоги відповідно до договору про надання правничої допомоги та товарний чек № 24/26 від 18 березня 2026 року на суму 22 500 грн, адвокатський запит. 
20 квітня 2026 року ОСОБА_2 направив на адресу суду клопотання, в якому посилався на не, що витрати у розмірі 22 500 грн не є співмірними зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, наданням послуг; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Крім того, вказував на відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу. Посилаючись на зазначене Єременко О.В. просив у задоволенні зави відмовити. У цьому ж клопотання міститься прохання про розгляд заяви у його відсутності. 
28 квітня 2026 року представника позивача – адвокат Чайки О.В. направила на адресу суду заяву, в якій зазначила, що заяву про ухвалення додаткового рішення підтримає в повному обсязі, а також просила про розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача. 
30 квітня 2026 року представник відповідача – адвокат Іллінський О.В. за допомогою підсистеми «Електронний суд» подав заяву, в якій заперечував щодо ухвалення додаткового рішення у даній справі та просив у задоволенні заяви відмовити. Вказував на те, що у матеріалах справи відсутні докази надання суду доказів понесених судових витрат до закінчення розгляду справи, а також відсутня заява сторони позивача про те, що докази понесення судових витрат будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення. 
Представник відповідача – адвокат Іллінський О.В. 30 квітня 2026 року за допомогою підсистеми «Електронний суд» подав клопотання, в якому просив розглядати справу у відсутності представника відповідача.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи з урахуванням поданих сторонами заяв. 
Вивчивши заяву про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для її часткового задоволення та прийняття додаткового рішення. 
Частиною 1 статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частина третя статті 2 ЦПК України).
Відповідно до положень частини 1, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Виходячи зі змісту частини восьмої статті 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.
Розгляд справи та ухвалення судом 17 березня 2026 року рішення у даній справі відбулося у відсутності учасників справи (учасники справи подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності).
Разом з цим, 24 лютого 2026 року представник позивача – адвокат Чайка О.В. повідомила суд письмовою заявою про те, що у позовній заяві зазначено орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу, а також те, що детальний розрахунок, акт виконаних робіт та квитанції про сплату послуг буде подано відповідно до вимог статті 270 ЦПК України. 
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 17 березня 2026 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя – задоволено. 
19 серпня 2025 року між адвокатом Чайкою О.В. та ОСОБА_1 укладено договір про надання правничої допомоги № 107/25.
Відповідно до товарного чеку № 24/26 від 18 березня 2026 року Ільєва І.І. за надання професійної правничої допомоги та покриття витрат для підготовки справи до судового розгляду сплатила Чайці О.В. 22 500 грн. 
З акта № 1 про виконання робіт з надання правничої допомоги відповідно до договору про надання правничої допомоги вбачається, що адвокатом Чайкою О.В. надані такі послуги: 
-надання консультації та роз`яснення з правничих питань 19 серпня 2025 року (1 год 30 хв) вартість надання послуги – 2 250 грн;
-адвокатський запит БТІ для отримання дубліката технічного паспорта з проїздом в селище Рокитне 28 серпня 2025 року (3 год) вартість такої послуги – 4 500 грн;
-отримання звіту про оцінку майна 23 вересня 2025 року (1 год 30 хв) вартість послуги – 2 250 грн;
-аналіз судової практики та складання позовної заяви 29 вересня 2025 року (5 год) вартість послуги – 7 500 грн;
-відправка позовної заяви з додатками до суду 28 жовтня 2025 року (1 год) вартість послуги – 1 500 грн;
-участь у судовому засіданні 27 січня 2026 року (3 год) вартість такої послуги – 4 500 грн. 
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №910/15944/17).

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Гонорар успіху як сума, обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі під відкладальною умовою, є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат. За наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», Європейський суд з прав людини керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6672,9 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3000 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§70-72) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19)).
У пунктах 179, 180 постанови від 5 червня 2024 року у справі №910/14524/22 (провадження №12-4гс24) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України (схожі положення містяться у статті 141 ЦПК України), може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження №14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У додатковій постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 8 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничою допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничної допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Необхідно зазначити, що у даній справі судом призначено три судових засідання, зокрема, 27 січня 2026 року (справу знято з розгляду у зв`язку зі стабілізаційним відключенням світла у Рокитнянському районному суді), 24 лютого 2026 року (закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті) підготовче засідання з урахуванням заяв сторін проведено у відсутності учасників справи та 17 березня 2026 року судом ухвалено рішення у даній справи також за відсутності учасників справи, які подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. 
Отже, представник позивача – адвокат Чайка О.В. жодного разу не приймала участі у судових засіданнях.
Крім того, судом враховується поведінка відповідача у даній справі, зокрема, 23 лютого 2026 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про визнання позову. 
Отже, враховуючи характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом Чайкою О.В. послуг, їх дійсність та необхідність, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, суд вважає за необхідне зменшити розмір професійної правничої допомоги в цій справі до 10 000 грн.
Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг та розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи з урахуванням її складності та необхідності вчинення певних процесуальних дій. 
Необхідно зазначити, що заявником дотримано строк і порядок подання доказів про розмір витрат, визначених частиною восьмою статті 141 ЦПК України. 
Питання щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, під час розгляду справи в суді не вирішено і про їх розподіл представник позивача заявив до закінчення судових дебатів, а відповідні докази подав протягом 5 днів після ухвалення судового рішення.
Враховуючи викладене, складність справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для сторін, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн.
Керуючись статтями 259, 260-261, 268, 270, 354, 452 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача – адвоката Чайки Ольги Вікторівни про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу – задовольнити частково.
Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя – додаткове рішення.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.
Додаткове рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Текст додаткового рішення складено 30 квітня 2026 року. 

Відомості про учасників справи: 
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована на АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . 
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований на АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 . 

Суддя Марина СМИК