Справа № 522/18867/25
Провадження №2/523/417/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" травня 2026 р. Пересипський районний суд м. Одеси, в складі:
головуючого судді - Бузовського В.В.,
при секретарі - Петровської О.П., 
за участі:
представника позивача – Продана М.О.,
представника відповідача – Ясинецької Ю.А.,
представника третьої особи – Монастирського Г.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження, в залі суду, в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою:  АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (код ЄДРПОУ: 40108740, місцезнаходження: вул. Академіка Філатова, буд.15-А, м. Одеса), третя особа ОСОБА_2 , про зняття арешту -

встановив:

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом та просить суд зняти арешт з нерухомого майна, що зареєстроване за нею на праві власності в порядку спадкування після смерті сина на підставі рішення суду. При зверненні до нотаріальної контори з`ясувалося, що на квартиру накладено арешт, через що позивачка не може здійснювати своє право на спадкове нерухоме майно, у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом.
Представник позивачки адвокат Продан М.О., в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі та проси позов задовольнити.
Представник відповідача вимоги позову не визнала та зазначила, що арешт має бути знятий слідчим суддею в межах кримінальної справи, в якій арешт було накладено. Крім того, зазначила що ГУНП в Одеській області є неналежною стороною, оскільки арешт було накладено СУ ОМУ УМВС України в Одеській області, який було ліквідовано в 2015 році.
Представник третьої особи адвокат Монастирський Г.М., зазначив, що вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Так судом встановлено, що Згідно витягу, в реєстрі заборони відчуження об`єкту нерухомого майна, на майно, яке належало на праві приватної власності ОСОБА_3 (сину ОСОБА_1 ), а саме: домоволодіння, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 ,було накладено арешт згідно Постанови про накладення арешту 31/4-1 ОСО, від 02.11.2009 року, винесеної СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, слідчий Даменцов Р.В.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про шо свідчить свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 .
Згідно рішення .яке набрало законної сили, по цивільній справи № 522/4525/23,Провадження № 2/523/3112/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування, будинок за адресою: АДРЕСА_2 , було порівну розподілено між сторонами по справі, в рівних частках в порядку спадкування.
Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав від 31.07.2025 року ОСОБА_1 належить 1/2 частка житлового будинку садового типу, загальною площею: 137.8 кв.м. житлова площа: 46.1кв.м, за адресою АДРЕСА_2 .
Згідно витягу відомостей про об`єкт нерухомого майна, вбачається, що арешт нерухомого майна зареєстровано 02.11.2009 року за №9205789 реєстратором Одеської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Підстава обтяження: Постанова про накладення арешту 31/4-1 ОСО,02.11.2009,СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, слідчий Даменцов Р.В. Об`єкт обтяження: будинок, адреса: АДРЕСА_2 . Власник: ОСОБА_3 . Згідно реєстру нотаріуса: Обтяження №60929035,дата державної реєстрації обтяження - 02.11.2009 р.
На даний час неможливо зняти арешт з майна, оскільки не можливо знайти постанову, якою було накладено та в якій саме справі. Згідно відповіді на запит, вбачається, що не можливо встановити в рамках якої кримінальної справи слідчий СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_4 , виніс постанову про накладення арешту від 02.11.2009 року на житловий будинок за адресою : АДРЕСА_2 . Крім того, перевірити журнали вихідної та вхідної кореспонденції СВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області за 2009 рік з метою встановлення в рамках якої кримінальної справи виносилась постанова про накладення арешту №31/4-1 ОСО від 02.11.2009 року, не надалося можливим у зв`язку з тим, що на підставі «Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб, із зазначенням строків зберігання документів», затвердженого наказом міністерства юстиції України від 12.04.2012 №578/5 строк зберігання реєстраційних журналів, карток, електронних баз даних вхідних, вихідних та внутрішніх (заяв, оповідальних і пояснювальних записок, тощо) документів становить 3 роки. Тому, надати запитувану інформацію не було можливим.
Для того, щоб впевнитися та встановити кримінальну справу в рамках якої було накладено арешт (оскільки ОСОБА_5 не був засуджений та не притягувався до кримінальної відповідальності при житті), було зроблено запит до Головного управління національної поліції в Одеській області, щодо притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 . Однак, дана запитувана інформація не є дотсупною, тому відповідь не була надана.
Тобто не виявилося можливим знайти документи (постанови) щодо накладення арешту на майно.
Оскільки питання про зняття арешту вирішено не було, що чинить позивачу перешкоди у здійсненні своїх справ, так як вона не має можливості належним чином розпорядитись своїм майном через наявність арешту на майно, тому вимушена звернутись до суду з цим позовом для захисту своїх прав шляхом зняття арешту з майна. На даний час не існує потреби в арешті вищезазначеного майна.
Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення. З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна, поширюються норми КПК України 1960 року.
Після завершення кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. При цьому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції. 
З урахуванням наведеного вище, вирішення цих вимог за правилами кримінального судочинства законом не передбачено. Судом кримінальної юрисдикції повинні розглядатися скарги на законність і обґрунтованість арешту майна, розв`язання яких потребує перевірки наявності підстав і дотримання процедури, встановлених кримінальним процесуальним законом, тобто вирішення по суті питань, які безпосередньо стосуються порядку здійснення кримінального провадження.
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц, та у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 766/21865/17. При цьому, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 року у справі №727/2878/19 зроблено висновок, відповідно до якого спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 року та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Натомість питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 року та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства. Таким чином, арешт було накладено постановою слідчого СУ ОМУ УМВС України в Одеській області 02.11.2009р., а тому підстави для розгляду клопотання в порядку кримінального судочинства відсутні.
Обтяження у вигляді арешту майна, створює перешкоди у здійсненні права володіти, користуватися та розпоряджатися належним майном.
Відповідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1ст. 15 ЦК України).
Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст. 4 ЦПК України).
Згідно принципу диспозитивності, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1ст. 13 ЦПК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України зазначає, шо власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» роз`яснено, що відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.
При таких обставинах, суд прийшов до висновку про те, що у суду є всі підстави, передбачені законом, для задоволення позову ОСОБА_1 , та зняття арешту.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 95,30, 263-265 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою:  АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (код ЄДРПОУ: 40108740, місцезнаходження: вул. Академіка Філатова, буд.15-А, м. Одеса), третя особа ОСОБА_2  про зняття арешту – задовольнити. 
Скасувати арешт накладений на підставі постанови про накладення арешту № 31/4-10СО від 02.11.2009р., слідчого СУ ОМУ УМВС України в Одеській області капітана міліції Даменцова Р.В., зареєстрований Одеською філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України реєстраційний номер обтяження №9205789 від 02.11.2009р., обтяження №60929035 на будинок за адресою: АДРЕСА_2 .
Скасувати у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження №9205789 від 02.11.2009р., обтяження №60929035.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя