Дата документу 25.06.2026 Справа № 335/9205/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №335/9205/24   Головуючий у 1- інстанції Геєць Ю.В.
Провадження № 22-з/807/71/26 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
25 червня 2026 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Кухаря С.В.,
Трофимової Д.А.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом Концерну „Міські теплові мережі” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії,-
ВСТАНОВИЛА:
У серпні 2024 року Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії, мотивуючи свої вимоги тим, що у період з 01.03.2023 року по 31.03.2024 року відповідачу було відпущено теплову енергію в нежитлове приміщення № 39, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 105 031 грн. 09 коп. 
У серпні 2024 року Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії. 
Рішенням Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.03.2023 року по 31.03.2024 року у розмірі 105 031 грн. 09 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 29 квітня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2025 року скасовано, ухвалено постанову наступного змісту. В задоволенні позову Концерну „Міські теплові мережі” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії – відмовлено. 
08 травня 2026 року на адресу Запорізького апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.
В обґрунтування заяви зазначено, що до судових дебатів стороною апелянта було заявлено вимоги про стягнення з позивача на користь апелянта – витрати на правничу допомогу адвоката, докази таких будуть надані відповідачем до закінчення розгляду справи на стадії апеляційної інстанції.
Заявлено, що загальна сума витрат на професійну правничу допомогу в межах даної судової справи складає 23 503,11 грн. 
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява про ухвалення додаткового судового рішення підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що Постановою Запорізького апеляційного суду від 29 квітня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 18 грудня 2025 року скасовано, ухвалено постанову наступного змісту. В задоволенні позову Концерну „Міські теплові мережі” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії – відмовлено. 
Питання щодо понесення сторонам судових витрат пов`язаних з отримання професійної правничої допомоги не вирішено.
Положеннями п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. 
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Згідно ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
За приписами статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Форми гонорару відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 року у справі № 910/4201/19).
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Розмір витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом цієї справи складає 23 503,11 грн. та підтверджується наступними документами:
-копією договору про надання правничої допомоги б/н від 21.10.2024 року;
-копією переліку послуг, вартістю та строками оплати послуг щодо надання правничої допомоги, що є Додатком №1 до договору;
-копією акту приймання виконаних робіт/послуг №1 від 03.05.2026 року;
-копією квитанції до прибуткового касового ордера №74 від 03.05.2026 року;
-ордером на надання правничої (правової) допомоги №1199332 від 21.10.2024 року.
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
У разі погодження між адвокатом (адвокатським бюро/об`єднанням) та клієнтом фіксованого розміру гонорару такий гонорар обчислюється без прив`язки до витрат часу адвоката на надання кожної окремої послуги. Фіксований розмір гонорару не залежить від витраченого адвокатом (адвокатським бюро/об`єднанням) часу на надання правничої допомоги клієнту (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 02.02.2023 року у справі №915/606/21).
Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 та ч. 8 ст. 141 ЦПК України).
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19).
14 травня 2026 року від Концерну „Міські теплові мережі” надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначена правова позиція також викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.
Враховуючи викладене, задоволення апеляційної скарги, наявність заперечень сторони позивача, колегія суддів дійшла висновку, що заява ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення підлягає частковому задоволенню, шляхом стягнення з Концерну „Міські теплові мережі” на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку розглядом справи.
Окрім цього, колегією суддів встановлено, що питання щодо понесення стороною відповідача судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги також не вирішено при ухваленні постанови Запорізького апеляційного суду від 29 квітня 2026 року, від так стягненню з Концерну „Міські теплові мережі” на користь ОСОБА_1 підлягають 3 633,60 грн витрат пов`язаних зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 270, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:
Заяву  ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення – задовольнити частково.
Ухвалити у справі за позовом Концерну „Міські теплові мережі” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії додаткове судове рішення.
Стягнути з Концерну „Міські теплові мережі” на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи.
Стягнути з Концерну „Міські теплові мережі” на користь ОСОБА_1 3 633,60 грн витрат пов`язаних зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту додаткової постанови.
Повний текст додаткової постанови складено 25 червня 2026 року.

Головуючий

Судді: