Справа № 346/262/26 
Провадження № 2/346/1180/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 травня 2026 р.	м. Коломия 	

Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого - судді Сольського В.В.,
за участю: секретаря судових засідань – Пігуляк В.В.,
заявниці – ОСОБА_1 ,
представника заявниці – ОСОБА_2 ,
відповідача – ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до  ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на день її смерті, - 
У С Т А Н О В И В:
21 січня 2026 року ОСОБА_1 звернулася до Коломийського міськрайонного суду з позовною заявою в якій зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її тітка ОСОБА_6 . Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом від 30 жовтня 2012 року, згідно якого належні їй: житловий будинок АДРЕСА_1 , приватизовані земельні ділянки, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в розмірі 1,24 га, земельну ділянку розміром 0,25 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельну ділянку 0,3174 га, яка призначена для ведення особистого селянського господарства заповіла в рівних частинах ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . Крім майна, зазначеного у вищевказаному заповіті ОСОБА_6 була власником ще і земельної ділянки загальною площею 1,11 га, яку вона успадкувала після смерті її чоловіка ОСОБА_10 . Оскільки дана земельна ділянка загальною площею 1,11 га не охоплена, складеним ОСОБА_6 заповітом, тому вважаючи себе спадкоємцем законом після смерті ОСОБА_6 , для отримання свідоцтв про право на спадщину за законом на мою частку в даному спадковому майні, вона звернулася до Коломийської державної нотаріальної контори. Однак, державний нотаріус Мануляк І.В. відмовила позивачці у видачі вказаних свідоцтв по причині, що вона в шестимісячний строк після смерті ОСОБА_6 не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини і не надала підтверджуючого документу про реєстрацію місця проживання зі спадкодавцем за однією адресою на день її смерті. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки ОСОБА_11 . За життя мати проживала разом із своєю сестрою, тіткою позивачки, ОСОБА_6 . Мати позивачки ще за життя просила, щоб після її смерті вона попіклувалася про тітку – ОСОБА_6 . Після смерті матері, позивач за згодою ОСОБА_6 разом із неповнолітньою донькою ОСОБА_12 переїхала з м. Коломия в с. Раківчик до своєї тітки ОСОБА_6 .
Позивач разом із донькою ОСОБА_13 з 29.12.2010 року постійно проживала в АДРЕСА_1 з тіткою ОСОБА_6 , хоча і залишилася бути зареєстрована за попереднім місцем свого проживання в АДРЕСА_2 . На день смерті матері позивачки, ОСОБА_14 вже виповнилося 87 років. Вона важко хворіла, в неї була паралізована рука, якою вона зовсім не володіла та навіть не могла поставити свій підпис на складеному нею заповіті. У зв`язку із паралічем руки тітки, позивач виконувала майже всю домашню роботу (готувала їсти, прала, прибирала, обробляла присадибну земельну ділянку). З тіткою в них був спільний бюджет, позивач за спільні кошти купляла для сім`ї необхідні продукти харчування, ліки, речі повсякденного побуту, оплачувала роботи по обробітку землі, рубці дров. ІНФОРМАЦІЯ_1 тітка померла та позивач її похоронила згідно християнських традицій. Після смерті тітки, позивач залишилася проживати в її будинку та досі доглядає за майном, що належало її тітці. Також в позивачки знаходяться всі документи її тітки. 
За зазначених обставин, заявниця просила встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавицею ОСОБА_1 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 як такий, що матиме для неї юридичне значення, оскільки дозволить їй реалізувати право на спадкування земельної ділянки, яка належала ОСОБА_10 , чоловіку тітки, яке вона упадкувала за законом. Оскільки вказана земельна ділянка не охоплена заповітом ОСОБА_6 , то після її смерті позивач має право на частку на дане спадкове майно за законом. 
Ухвалою суду від 23 січня 2026 року у справі було відкрито загальне позовне провадження. Витребувано з Коломийської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
23 лютого 2026 року відповідач ОСОБА_4 подала до суду відзив на позовну заяву, в якій просила відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Зазначила, що вона є рідною племінницею покійної ОСОБА_6 . Всі факти вказані в позові не відповідають дійсності, адже позивач ніколи не проживала з покійною тіткою на постійній основі та не вела з нею спільно господарство.
Ухвалою суду від 10 березня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Пояснила, що проживала із своєю мамою в місті Коломиї, та на літо приїжджала в село до бабусі, з якою жила дочка ОСОБА_15 . Після смерті бабусі, в АДРЕСА_1 переїхала її мама, оскільки доглядала за своєю сестрою ОСОБА_16 кушнір, у якої були проблеми зі здоров`ям, а позивач приїздила на вихідні до неї. В 2010 році померла мати позивачки. Разом із дочкою, позивачка ОСОБА_17 переїхала проживати в село Раківчик. Її тітка, ОСОБА_18 була інвалідом, в неї була паралізована рука., Вона не могла самостійно пересуватись. Поки позивач та її донька, ОСОБА_5 , були на роботі – сусіди ОСОБА_19 та ОСОБА_20 в обід приходили щоб дати тітці поїсти їжу, яку приготувала напередодні позивачка. ІНФОРМАЦІЯ_4 померла тітка ОСОБА_21 . Позивач її похоронила. Тітка залишила заповіт на її дочку ОСОБА_5 , племінницю ОСОБА_22 та племінницю дочки ОСОБА_23 . Заповіт стосувався житлового будинку та паю. Однак пізніше, позивач знайшла в будинку документи на пай чоловіка ОСОБА_18 , який її тітка теж успадкувала. Чоловік тітки помер в 1997 році. Вказує, що старий будинок за адресою АДРЕСА_3 давно зруйнувався і вони побудували новий будинок, якому був присвоєний номер №7, в якому й жила сім`я. 
Представник позивача адвокат Костромін Н.Р. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з підстав, наведених в заяві. 
Відповідач ОСОБА_24 в судовому засіданні заявлені вимоги визнала частково. Пояснила, що позивачка не сама організовувала похорон тітки ОСОБА_18 , в цьому брав учать також її дідусь. Вона не заперечує проти того, що ОСОБА_1 проживала із тіткою, однак по господарству тітці допомагав і дідусь відповідачки. Про те чи позивач жила з ОСОБА_18 вона точно стверджувати не може, оскільки тітці допомагав дідусь відповідачки та соціальний працівник. З 2011 року проживає в селі Раківчик. Може підтвердити, що ОСОБА_1 була в селі раз на місяць. Донька позивачки, ОСОБА_25 та сама позивачка жили в Коломиї. Дідусь відповідачки 4 рази на рік приїжджав у село Раківчик та жив в будинку АДРЕСА_1 , де і тітка ОСОБА_26 працівник ОСОБА_25 була призначена сільською радою, вона приходила до тітки кожен день або через день, оскільки тітка сама не ходила.
Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, 17.02.2026 року подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності.
Заслухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд прийшов до наступного висновку. 
Судом встановлено, що ОСОБА_11 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в селі Раківчик, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_27 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 в селі Раківчик.
Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 між ОСОБА_10 та ОСОБА_27 зареєстровано шлюб 19 червня 1965 року.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 ОСОБА_28 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 в м. Коломия.
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян 18 травня 1958 року, актовий запис № 149 укладено шлюб між ОСОБА_29 та ОСОБА_11 . Після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_30 ».
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян шлюб 05 лютого 1968 року між ОСОБА_29 та ОСОБА_31 розірвано, про що складено актовий запис № 13. 
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян 24 лютого 1989 року укладено шлюб між ОСОБА_32 та ОСОБА_28 
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Раківчик.
30 жовтня 2012 року секретарем Раківчицької сільської ради Н.М.Попадюк посвідчено заповіт, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 заповіла своє майно в рівних частках: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_33 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_11 . Заповіт складено в присутності свідків: ОСОБА_35 , ОСОБА_36 . На прохання гр.. ОСОБА_6 , в якої паралізована рука, заповіт підписано гр. ОСОБА_37 .
З довідки від 29 лютого 2000 року, виданої ОСОБА_6 , 1923 р.н. про те, що вона дійсно знаходиться на диспансерному обліку в ЛП с.Раківчик. Діагноз: ревматоїдний артрит, поліартрит, суглобова форма, повільно-прогресуючий перебіг, дифузний остеохондроз хребта. По стану здоров`я потребує стороннього догляду.
Згідно державного акту про право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ №015132 ОСОБА_10 , який проживає в селі Раківчик на підставі рішення ХХ сесії ІІІ скликання Раківчицької сільської Ради народних депутатів від 30 грудня 2001 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,11 гектарів в межах згідно з планом.
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Раківчик.
Ухвалою суду від 03 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на момент смерті, залишено без розгляду на підставі ч. 6 ст. 294 та ч.4 ст. 315 ЦПК України у зв`язку з тим, що суд вбачав існування спору про право. 
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_27 народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 в селі Раківчик.
З копії довідки від 28 квітня 2025 року, виданої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , зареєстрованій в АДРЕСА_2 , про те, що гр. ОСОБА_6 належить житловий будинок та приватизовані земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства та товарного сільськогосподарського виробництва. Тип двору – колгоспний двір станом на 1990 рік. На момент смерті ОСОБА_6 в будинку за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована сама.
З довідки від 02 травня 2025 року № 60, виданої ОСОБА_1 про те, що померлому ОСОБА_10 належить земельна ділянка (земельний пай) площею 1,11 га, яка розташована на території Раківчицької сільської ради, державний акт на право власності на землю серія ІІ-ІФ №015132. Заповіт від імені померлого ОСОБА_10 у виконавчому комітеті Раківчицької сільської ради не посвідчувався. Після смерті ОСОБА_10 його дружина ОСОБА_6 вступила в управління спадковим майном.
Згідно копії довідки від 02 лютого 2010 року, виданої Раківчицької сільської ради Коломийського району про те, що гр. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_13 постійно проживає в АДРЕСА_1 без реєстрації.
Згідно копії довідки від 2013 року, виданої ОСОБА_1 , жительці АДРЕСА_2 про те, що вона дійсно повністю своїм коштом похоронила свою тітку ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Доглядала їх до дня смерті, вели спільне господарство, проживали разом. 
Згідно акту від 27 березня 2013 року, складеного комісією в складі сільського голови Заграновського В.В., секретаря сільської ради ОСОБА_38 , депутата сільської ради Федасюка В.Б. в присутності свідків: ОСОБА_19 та ОСОБА_39 про те, що даного числа було проведено обстеження будинку в АДРЕСА_1 . За словами свідків в даному будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_40 проживає з 2010 року по даний час без реєстрації.
Листом від 02 листопада 2024 року № 1711/02-14 Коломийської державної нотаріальної контори Мануляк І.В. повідомила, що заявник ОСОБА_1 пропустила строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та не проживала разом з померлою на день її смерті, а тому повинна була звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини до 28 червня 2013 року. Якщо судом буде прийнято рішення про надання додаткового строку для подачі заяви до нотаріальної контори, в тому випадку від ОСОБА_1 буде прийнята заява про прийняття спадщини.
Отже, зібрані та досліджені у справі письмові докази підтверджують, що заявниця претендуючи на спадкове майно померлої тітки ОСОБА_6 , намагалася у визначеному законодавством порядку оформити свої спадкові права в нотаріуса. Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла, що мало наслідком її подальше звернення до суду задля встановлення факту її постійного проживання з спадкодавцем на момент відкриття спадщини, який необхідний для підтвердження прийняття нею спадщини та повторного звернення до нотаріальної контори.
Досліджуючи обґрунтованість та доведеність заявлених вимог, суд виходить з наступних норм права та встановлених обставин. 
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 
Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Згідно зі ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України).
При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. 
Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013).
Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. 
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» 30.05.2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Верховний Суд у справі № 404/2163/16-ц від 04.07.2018 року виклав свою позицію, згідно якої: відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, вказавши, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.
Згідно відмітки у паспорті громадянина України серії НОМЕР_8 , ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 18 січня 2002 року. 
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_41 пояснила, що проживає в АДРЕСА_4 . ОСОБА_17 є її подругою, вони жили поряд. ОСОБА_42 мала паралізовану руку і позивачка їй допомагала по господарству та жила з нею. У 2012 році ОСОБА_17 працювала в поліклініці. Тітка позивачки, ОСОБА_42 , проживала в Раківчику, вони вели спільний побут, готували їжу. Чи була призначена соціальна працівниця ОСОБА_18 вона не знає.
Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні пояснила, що працювала в магазині в селі Раківчик з 2004 року. ОСОБА_17 завжди була в селі, жила з своєю матірю та тіткою, а також із донькою. ОСОБА_17 доглядала тітку, оскільки остання не могла ходили. Коли позивачка їздила на роботу, то свідок приходила давати їсти ОСОБА_21 . Коли тітка померла, то позивач її похоронила. Тітка померла приблизно через 2 роки після смерті мами позивачки. Дочка ОСОБА_17 їздила в ОСОБА_43 на навчання. Станом на 2012 рік ОСОБА_17 жила з тіткою. Соціальний працівник приходила до тітки кілька разів на тиждень. 
Свідок ОСОБА_44 в судовому засіданні пояснила, що знає родину позивачки як односельчанців. Тітка позивачки і мама жили в селі Раківчику. Після смерті чоловіка тітки ОСОБА_18 , ОСОБА_17 забрала тітку в будинок та доглядала за нею. Позивач працювала в поліклініці в м ОСОБА_45 , їздила в село та проживала з тіткою на момент смерті останньої.
Свідок ОСОБА_46 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_17 є її двоюрідною сестрою. Тітка ОСОБА_18 працювала колись в колгоспі. Коли померла мама позивачки в 2010 році, ОСОБА_17 переїхала з донькою в село та доглядала за тіткою. Вони вели спільне господарство в АДРЕСА_1 та позивач опікувалася тіткою. 
Свідок ОСОБА_47 в судовому засіданні пояснив, що працював з братом ОСОБА_17 і бував у них в селі Раківчик. Мама його друга допомагала ОСОБА_48 і доглядали за нею в 2001-2003 рр. В цей час ОСОБА_17 завжди проживала в Коломиї. Де жила позивачка в 2010-2012 рр. не знає.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Таким чином, дослідивши представлені докази, суд дійшов висновку про підтвердження ними факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавицею ОСОБА_6 на час відкриття спадщини. 
З огляду на викладене, суд задовольняє заяву в повному обсязі, оскільки встановлення даного факту породжуватиме для заявниці юридичні наслідки, від яких залежать її майнові права на спадщину. 
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 293, 294, 315, 319, 354, 355 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позовну заяву  ОСОБА_1 задовольнити.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 разом із спадкодавицею ОСОБА_6 на час відкриття спадщини – ІНФОРМАЦІЯ_14 за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: 	Сольський В. В.