ПОСТАНОВА 
Іменем України

21 квітня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 398/6056/25
провадження № 22-ц/4809/619/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Дьомич Л. М., Карпенка О. Л.,
секретар судового засідання Діманова Н. І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана адвокатом Горбуновим Романом Володимировичем, на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2025 року у складі головуючого судді Авраменка О. В.
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позову, відзиву на позов та рішення суду першої інстанції.
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, з дня подачі позову до суду і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2028 року.
В обґрунтування позову зазначено, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2011 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. 
14 листопада 2011 року Олександрійським ВДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрите виконавче провадження №30949647 за виконавчим листом №2-2524 про стягнення із відповідача на користь позивачки аліментів, на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 300,00 грн щомісячно до 21 жовтня 2024 року.
Позивачка вказує, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 46 496,37 грн.
ІНФОРМАЦІЯ_2 їхній доньці ОСОБА_3 виповнилося 18 років.
У зв`язку з тим, що після повноліття спільна дочка сторін продовжує навчатись, а позивачка оплачує витрати на навчання, та інші витрати, пов`язані з навчанням, ОСОБА_1 звернулась до суду із цим позовом.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Горбунов Р. В. подав відзив на позов, в якому останній заперечив щодо задоволення позовних вимог.
Зазначив, що ст. 199 СК України передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина, дочку до досягнення ними 23 років, якщо вони продовжують навчання, але за умови якщо вони можуть надавати матеріальну допомогу. Разом з тим, відповідач не може надавати таку допомогу, оскільки офіційно не працює, а лише «перебивається» (мовою оригіналу) тимчасовими заробітками намагаючись утримувати свою сім`ю. 
Вказав, що 09 листопада 2013 року ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 . В лютому 2014 року у відповідача народився син ОСОБА_6 , який перебуває на його утриманні (а.с.56-57).

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2025 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період навчання, в розмірі 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову, тобто з 19 вересня 2025 року і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2028 року.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 грн 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп.
Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий суд керувався тим, що відповідач, хоча офіційно і не працевлаштований, проте отримує дохід, а відтак має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, яка продовжує навчання на денній формі, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги для оплати вартості навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження тощо. При цьому, враховуючи наявність у відповідача малолітнього сина, суд вважав за можливе визначити аліменти в розмірі 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, оскільки саме такий розмір аліментів буде справедливим, співмірним, реальним, достатнім і відповідатиме потребам повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, та платоспроможності самого відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Горбунов Роман Володимирович, подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2025 року та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Представник зазначив, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевий суд не врахував того, що статтею 199 СК України передбачено обов`язок стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки яка продовжує навчання лише за умови наявності такої можливості у батька. Однак відповідач не має такої можливості.
Крім того, вказав, що довідці ДВС, на яку посилався суд, зазначено про існування заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 46 496,37 грн, що свідчить про відсутність матеріальної можливості сплатити існуючий борг і, як наслідок, відсутність можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Представник позивачки адвокат Гулий А. В. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити вимоги апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін (а.с.90-91).
Вказав, що відповідач не надав жодного доказу, який би підтверджував його неспроможність сплачувати аліменти. У зв`язку з чим, вважає, що наведені відповідачем в апеляційній скарзі доводи ґрунтуються на припущеннях, що відповідно до вимог ст. 81 ЦПК є недопустимим (а.с.90-91).
Участь учасників справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідач та його представник адвокат Горбунов Р. В. належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, в судове засідання, призначене на 12 годину 00 хвилин 21 квітня 2026 року до Кропивницького апеляційного суду не з`явились, причини неявки суду не повідомили.
21 квітня 2026 року до Кропивницького апеляційного суду через систему Електронний Суд від представника позивачки адвоката Гулого А. В. надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивачки (а.с.105).
Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Позиція апеляційного суду.
Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Заслухавши пояснення позивача та його представника адвоката Березовської І. А., вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.8).
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 жовтня 2011 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.9).
Згідно довідкиОлександрійського ВДВС в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 29 травня 2025 року, ОСОБА_2 має заборгованість по аліментах, які були стягнуті на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі 46 496,37 грн (а.с.10).
Відповідно до довідки Університету «КРОК» від 12 вересня 2025 року №530/25 та договору №43498-д від 19 серпня 2024 року ОСОБА_3 є студенткою ІІ курсу денної форми навчання, за спеціальністю «Психологія», запланований термін навчання чотири роки, з 02 вересня 2024 року по 30 червня 2028 року. Загальна вартість навчання становить 124 000,00 грн (а.с.11-13).
Згідно квитанцій, долучених позивачкою, підтверджується, що остання сплатила за навчання доньки за договором №43498-д від 23 серпня 2024 року грошові кошти на загальну суму 85 688,00 грн (а.с.39-41).
Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 07 листопада 2025 року, за період з січня 2025 року по вересень 2025 року інформація щодо джерел/сум виплачених доходів ОСОБА_2 , відсутня (а.с.58).
Згідно копії свідоцтва про шлюб, 09 листопада 2013 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб із ОСОБА_5 (а.с.58 зворот).
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.59).
Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.
Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 Сімейного кодексу України).
Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Повна загальна середня освіта є обов`язковою. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.
Період навчання - це будь-яка частина освітньої програми з вищої освіти, оцінена і документально підтверджена, яка, не становлячи повного курсу навчання за програмою, є істотним здобутком знань чи навичок (Порядок визнання здобутих в іноземних вищих навчальних закладах ступенів вищої освіти, затверджений наказом Міністерства освіти і науки України від 05 травня 2015 року № 504 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 травня 2015 року за № 614/27059).
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
У частині першій статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Тож стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) дійшов висновку про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
У цій справі, позивачка звернулась із позовом про стягнення із відповідача на її користь аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що відповідач, хоча офіційно і не працевлаштований, проте отримує дохід, а відтак має можливість надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, яка продовжує навчання на денній формі, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги для оплати вартості навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження тощо. 
При цьому, враховуючи наявність у відповідача малолітнього сина, суд вважав за можливе визначити аліменти в розмірі 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, оскільки саме такий розмір аліментів буде справедливим, співмірним, реальним, достатнім і відповідатиме потребам повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, та платоспроможності самого відповідача.
Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду та не вбачає підстав для скасування судового рішення.
Так, наявними у матеріалах справи доказами підтверджується той факт, що у зв`язку з навчанням спільна донька сторін потребує матеріальної допомоги, яку мають надавати як матір, так і батько.
При визначенні розміру аліментів, необхідно врахувати матеріальне становище платника аліментів, а також те, що обов`язок утримання дитини на належному рівні законодавцем покладається у рівному обсязі на батьків.
Стягуючи з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання в розмірі 1/8 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, суд першої інстанції правильно врахував матеріальне становище ОСОБА_2 , його сімейний стан.
Посилання відповідача на те, що він має на утриманні сина від іншого шлюбу не впливає на його обов`язок, як батька дитини, яка продовжує навчання, надавати матеріальне забезпечення дитині.
Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідача існує заборгованість зі сплати аліментів, що свідчить про відсутність у нього матеріальної можливості сплатити існуючий борг, і, як наслідок, свідчить про відсутність можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній дочці, не заслуговують на увагу, та не є підставою для скасування судового рішення.
Апеляційний суд зазначає, що відповідач є працездатною особою, не надав суду доказів, які б свідчили про його неможливість працювати та забезпечувати повнолітню дочку. На підтвердження свого матеріального стану ОСОБА_2 надав лише довідку з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про відсутність доходів за період з січня 2025 року по вересень 2025 року, однак вказана довідка не може бути беззаперечним доказом відсутності у відповідача інших доходів, а також не містить інформації про його доходи за минулі періоди.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76, 77 ЦПК України).
Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що відповідач не довів належними та допустимими доказами неможливості надання матеріальної допомоги повнолітній дочці у визначеному судом першої інстанції розмірі, а тому доводи його апеляційної скарги є необґрунтованими. Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться лише до незгоди з висновками суду першої інстанції.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 – 30).
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.
З підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Горбунов Роман Володимирович, залишити без задоволення.
Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 29.04.2026.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді Л. М. Дьомич

О. Л. Карпенко