Справа № 184/2418/25
Номер провадження 2/184/293/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року	м. Покров	

Покровський міський суд Дніпропетровської області в складі: 
головуючого судді – Гукової Р.М.,
за участю секретаря судового засідання – Михайлової Т.В., 
представника відповідача Якимцова В.А., 
розглянувши в м. Покров в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю фінансової компанії «Європейська агенція з повернення боргів» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитних договорах, 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю фінансової компанії «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості на загальну суму 68290 грн. по двох окремих кредитних договорах, а саме: по договору про надання фінансового кредиту № 18298-10/2023 від 13.10.2023 р. в сумі 48 000 грн.00 коп. та по договору позики № 76885336 від 15.10.2023 р. в сумі 20 290 грн. 00 коп. Всього за позовом 68 290 грн. 00 коп. 
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне:
По кредитному договору № 18298-10/2023 позивач аргументував свої позовні вимоги тим, що:
13.10.2023 р. між ТОВ «Аванс кредит» як кредитодавцем та ОСОБА_1 , як позичальником, у відповідності з вимогами ЗУ «Про електронну комерцію», в електронний спосіб, був укладений кредитний договір № 18298-10/2023, відповідно до умов якого первісним кредитором ТОВ «Аванс кредит» позичальнику ОСОБА_1 був наданий кредит у сумі 8 000 (вісім тисяч) грн. на строк 360 днів з відсотковою ставкою 2,5 % в день. ТОВ «Аванс кредит» виконав умови кредитного договору та перерахував на рахунок відповідача безготівкові кредитні кошти у розмірі 8 000,00 грн., проте позичальник свої зобов`язання по договору щодо повернення кредитних коштів не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість по кредиту, сума якої з урахуванням відсотків становить 48 000 грн. Також зазначає, що 29.04.2024 р. між ТОВ «Аванс кредит», як первісним кредитором та ТОВ ФК ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів», як фактором, був укладений договір факторингу № 29042024, на підставі якого, до позивача по справі, як фактора, перейшло право вимоги боргу з відповідача ОСОБА_1 по кредитному договору № 18298-10/2023, у розмірі заявленому у позовній заяві. Так як ОСОБА_1 борг добровільно не повертає, позивач просить стягнути з нього зазначений борг у судовому порядку. 
По договору позики № 76885336 від 15.10.2023 р., позивач аргументував свої вимоги тим, що:
15 жовтня 2023 р. між первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», як позикодавцем та ОСОБА_1 , як позичальником був укладений в електронний спосіб договір позики № 76885336, згідно якого позикодавець зобов`язувався передати позичальнику у позику кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язувався ці кошти отримати та повернути їх позикодавцю на умовах визначених договором. Проте, оскільки відповідач свої договірні зобов`язання належним чином не виконав, у нього утворилась заборгованість, яка з урахуванням відсотків становить 20 290 грн. , яку позивач просить стягнути із відповідача у примусовому порядку. 
Ухвалою суду від 26.12.2025 року, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
Згідно відзиву на позов та наданих у судовому засіданні пояснень його повноважного представника, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі, посилаючись на їх недоведеність та необґрунтованість. Так, відповідач вказує на те, що позивач, вимагаючи від відповідача по справі повернення кредитного боргу, повинен довести факт надання кредиту відповідачу, оскільки кредитний договір, без документального підтвердження перерахування кредитних коштів на рахунок позичальника, не являється доказом надання кредитних коштів відповідачу по справі. Договір - це лише документ про наміри, який за своїм призначенням являється тільки юридичною підставою для перерахування кредитних коштів, а сам факт перерахування безготівкового кредиту підтверджується оформленими у відповідності з вимогами чинного законодавства банківськими та первинними фінансовими бухгалтерськими документами, а саме: завіреною банком платіжною інструкцією (платіжним дорученням) про перерахування кредитних коштів, банківською випискою по рахунку позичальника, меморіальним ордером, який би підтвердив проведення фінансової операції по перерахуванню кредитних коштів. Якщо ж кредит видавався позичальнику готівкою через касу кредитодавця, то в такому випадку, доказом видачі готівкового кредиту являється касовий чек (квитанція) про видачу готівки. Однак позивач, подаючи позов до суду, не надав вище зазначених документів. 
Також, відповідач посилається на те, що розмір боргу заявлений в позовній заяві, повинен підтверджуватись належно оформленим, з урахуванням усіх вимог чинного законодавства, розрахунком, складеним уповноваженою особою на роботу з первинними фінансовими документами, повноваження якої повинно бути підтверджене посадовою інструкцією та наказом керівника підприємства на право даної особи складати та підписувати первинні фінансові документи, а сам розрахунок повинен бути підписаним і відповідальною особою, яка склала даний розрахунок з зазначенням посади та її персональних даних, і керівником підприємства, яке видало даний розрахунок. Розрахунок повинен підтверджуватись доданими до нього первинними фінансовими документами. Однак, такі документи позивачем до позову не долучені.
Крім того, відповідач посилається на те, що позивач, як фактор та правонаступник права вимоги боргу по зазначених в позові кредитних договорах, не має права на витребування боргу з відповідача по справі по причині того, що відповідач, не повідомлявся належним чином про заміну кредитора по вказаних в позові кредитних договорах. Такі документальні підтвердження в матеріалах справи – відсутні. 
Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за відсутності його повноважного представника.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.
В процесі розгляду справи у задоволенні клопотання позивача про витребування інформації від обслуговуючого банку відповідача про наявність рахунків відповідача та про рух коштів по них від 24.02.2026 року, відмовлено на підставі ч.1 ст.84 ЦПК України у зв`язку із тим, що останнє подане із пропуском строку, зазначеного ч.2 ст.83 ЦПК України та відсутнє обґрунтоване клопотання про його поновлення, про що 17.03.2026 року постановлено протокольну ухвалу. 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши заперечення представника відповідача, оцінивши зібрані у справі докази, судом встановлено наступне.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі, з договорів.
Згідно ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У свою чергу, відповідно до ст..638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 13.10.2023 р. між ТОВ «Аванс кредит» як кредитодавцем та ОСОБА_1 , як позичальником, у відповідності з вимогами ЗУ «Про електронну комерцію», в електронний спосіб, був укладений кредитний договір № 18298-10/2023, відповідно до умов якого первісним кредитором ТОВ «Аванс кредит» позичальнику ОСОБА_1 був наданий кредит у сумі 8 000 грн. на строк 360 днів з відсотковою ставкою 2,5 % в день. 
Крім того, 29.04.2024 р. між ТОВ «Аванс кредит», як первісним кредитором та ТОВ ФК ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів», як фактором, був укладений договір факторингу № 29042024, на підставі якого, до позивача по справі, як фактора, перейшло право вимоги боргу з відповідача ОСОБА_1 по кредитному договору № 18298-10/2023, у розмірі заявленому у позовній заяві
Також судом встановлено, що 15 жовтня 2023 р. між первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» як позикодавцем та ОСОБА_1 як позичальником був укладений в електронний спосіб договір позики № 76885336, згідно якого позикодавець зобов`язувався передати позичальнику у позику кошти шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник, зобов`язувався ці кошти отримати та повернути їх позикодавцю на умовах визначених договором, згідно п. 2.1. якого сума позики становить 9 500 грн. на строк – 30 днів. Відсоткова ставка становить - 2,5 % за кожен день користування позикою. 
14.06.2021 р. між первісним кредитором ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем по справі ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу № 14/06/21, на підставі якого, фактор по договору факторингу та позивач по справі ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів», набула права вимоги боргу з ОСОБА_1 у сумі 20 290 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
З огляду на наведене суд вважає за необхідне зауважити, що згідно правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати касаційного цивільного суду, викладеної у постанові від 24.06.2021 по справі № 686/19271/19 провадження № 61-9459св20, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухобліку, а лише свідчить про наміри виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання. В той час, як первинні документи, складаються лише за фактом надання послуг. А про факт отримання та повернення коштів свідчить не договір, а банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунку, а також прибуткові та видаткові касові ордери у разі внесення грошей до каси кредитора.
Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 12 червня 2020 року по справі № 169/506/17 провадження № 61-37213св18.
Отже, надані позивачем кредитні договори свідчать лише про наміри сторін здійснювати кредитні операції в майбутньому та не засвідчують факт перерахування грошових коштів на рахунок відповідача, як і факт їх отримання останнім.
При цьому слід зазначити, що лише документи первинного бухгалтерського обліку свідчать про здійснення фінансової операції, на що неодноразово наголошував Верховний Суд.
Так, згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові №336/4796/18 від 20.05.2022 р., для стягнення боргу мало надати суду кредитний договір та розрахунок заборгованості, потрібно ще надати і докази видачі кредиту. Це може бути: меморіальний ордер, заява на видачу готівки, платіжне доручення, тощо. Такі документи повинні відповідати положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Якщо кредитор не подає такі документи з позовною заявою, то суд повинен відмовити в задоволенні позову через недоведеність наявності заборгованості.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 17 березня 2021 року у справі № 490/10008/17 (провадження № 61-11855св19). Та у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2020 року у справі № 757/39906/15-ц (провадження № 61-12781св19)., в яких було зазначено, що для стягнення заборгованості за кредитним договором, кредитор, зобов`язаний довести не лише факт укладення договору, а й факт надання кредитних коштів, що має підтверджуватися відповідними первинними документами.
Така сама позиція викладена у постанові Дніпровського апеляційного суду, від 04 вересня 2023 р., по справі № 175/1255/23 провадження № 22-ц/803/7045/23, в якій апеляційний суд відмовив у задоволенні позову ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі, по причині відсутності в матеріалах справи первинних бухгалтерських документів, які б підтвердили перерахування кредитодавцем кредитних коштів на рахунок позичальника. 
Водночас, при дослідженні матеріалів справи, судом з`ясовано, що в останніх, проведені (підтверджені) банком платіжні інструкції про перерахування безготівкових кредитних коштів з рахунків первісних кредиторів на рахунок позичальника та меморіальні ордери, які б підтвердили проведення фінансових операцій по перерахуванню відповідачу кредитних коштів по кредитному договору № 18298-10/2023 від 13.10.2023 р. та по договору позики № 76885336 від 15 жовтня 2023 р. - відсутні. Натомість, замість платіжних інструкцій про перерахування кредитних коштів, позивачем до позовної заяви додані лист від ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 3466_251015151613 від 15.10.2025 р. про перерахування коштів на картку з шістьма невідомими значеннями номеру, без зазначення отримувача коштів та без зазначення підстави платежу та скріншот квитанція від банку – еквайр АТ «Таскомбанк», в якому вказується про платіж на суму 9 500,00 грн., здійснений через термінал ТЕ 1374, без зазначення отримувача даного платежу та без вказання підстави платежу.
Згідно ст. 14 ЗУ №361-IX "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", суб`єкт первинного фінансового моніторингу, що надає фінансові платіжні послуги платнику (ініціатору платіжної операції), повинен забезпечити, щоб усі платіжні операції супроводжувались інформацією про платника (ініціатора платіжної операції): повне найменування та місцезнаходження або ідентифікаційний код згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України /реєстраційний (обліковий) номер платника податків та номер рахунка/електронного гаманця, з якого списуються кошти/унікальний номер електронного платіжного засобу (у разі ініціювання платіжної операції з використанням електронних платіжних засобів), а в разі відсутності рахунка - унікальний обліковий номер фінансової операції. Траст, або інше подібне правове утворення - повне найменування та місцезнаходження, номер рахунка/електронного гаманця, з якого списуються кошти, а в разі відсутності рахунка - унікальний обліковий номер фінансової операції. Інформацією про отримувача за платіжною операцією. Платіжна операція, ініційована в межах України, у тому числі з використанням електронних платіжних засобів, електронних грошей, віртуальних активів, повинна супроводжуватися щонайменше номером рахунка/електронного гаманця або унікальним номером електронного платіжного засобу платника (ініціатора фінансової операції).
Згідно п. 2 ст. 40 ЗУ «Про платіжні послуги»  платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції.
Згідно п. 6 ст. 40 ЗУ «Про платіжні послуги», надавач платіжних послуг зобов`язаний забезпечити фіксування в операційно-обліковій системі дати і часу надходження платіжної інструкції, прийняття її до виконання (або відмови в її прийнятті), виконання платіжної інструкції.
Згідно ст. 50 ЗУ «Про платіжні послуги»,  небанківські надавачі платіжних послуг забезпечують виконання платіжних операцій користувачів через розрахункові рахунки, відкриті в банках або в розрахунковому банку платіжної системи, учасниками якої вони є.
Київський апеляційний суд, у своїй постанові від 10.10.2024 р., по справі 765/15128/23 провадження 22-ц/ 824/13668/2024 відмовляючи ТОВ «Укр Кредит фінанс» у задоволенні його апеляційної скарги, про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором, мотивував своє рішення, у тому числі і тим, що загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, здійснюється у відповідності з ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», який встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду за платіжними системами. Згідно з ч. 22.1 ст. 22 Закону, ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: платіжне доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, меморіальний ордер. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. В матеріалах справи міститься лист на адресу ТОВ «Укр Кредит Фінанс» від ТОВ ФК «Контрактний дім» (ЄДРОУ 35442539), в якому останній повідомляє про успішність фінансових операцій. При цьому вказаний лист не є первинним бухгалтерським документом, з якого можна встановити дійсність фінансової операції. Крім того, з даного листа вбачається, що переказ коштів здійснювався ТОВ ФК «Контрактний дім» яке не є учасником даної справи. Крім того, до позову не долучено доказів на підтвердження підстав здійснення таких фінансових операцій. А тому, вказаний доказ не свідчить про виконання кредитором умов договору з перерахування коштів на картковий рахунок відповідача по справі. Довідка, за підписом директора ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» про перерахування суми кредиту за Кредитним договором також не є первинним бухгалтерським документом, оскільки не відповідає положенням ст. 22 Закону. Оскільки до позовної заяви не долучено жодного із цих документів: платіжне доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, меморіальний ордер, колегія суддів приходить до висновку про те, що за кредитним договором позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували, що кредитор ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» виконав зобов`язання щодо видачі грошових коштів на картковий рахунок позичальника.
За таких обставин, лист від ТОВ «Універсальні платіжні рішення» № 3466_251015151613 від 15.10.2025 р. та скріншот квитанція від банку – еквайр АТ «Таскомбанк», не можуть вважатись належним доказом, в розумінні ЦПК України, на підтвердження зарахування на рахунок відповідача кредитних коштів.
Крім того, на підтвердження своїх позовних вимог, позивач по кредитному договору № 18298-10/2023 від 13.10.2023 р. надав розрахунок боргу, який по суті є роздруківкою з програми С-1, підписаний представником за довіреністю від ТОВ «Йота інвест» А.Г. Воротнюк. Водночас, у матеріалах справи відсутні будь- які документи, які б підтверджували відношення ТОВ «Йота» та її представника ОСОБА_2 до кредитних правовідносин сторін. 
По договору позики № 76885336 від 15 жовтня 2023 р. позивач додав розрахунок боргу за підписом представника фактора по договору позики та позивача по справі.
Водночас, жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували наведені у розрахунках заборгованості нарахування, позивачем до матеріалів справи не долучено.
Згідно позиції Верховного Суду, викладеній у постанові по справі № 161/16891/15-ц від 30.01.2018р., доказами, які можуть підтверджувати наявність заборгованості, та її розмір, можуть бути тільки первинні бухгалтерські документи, оформлені у відповідності зі ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які фіксують здійснення певних господарських та фінансових операцій.
Відповідно до позиції Верховного Суду, у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, по справі № 554/4300/16-ц, первинні документи, можуть бути належними доказами підтвердження боргу тільки за умови, якщо вони будуть оформлені у відповідності зі ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Та у відповідності з «Положенням про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2018 р.
Пунктом 2 ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» передбачено що, первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі, та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документу, дату його складання, назву організації яка склала документ, зміст та обсяг операції. Посаду і прізвище особи, відповідальної за здійснення операції, та правильність її оформлення.
Згідно п. 51 Постанови НБУ № 75 від 4 липня 2018 р., «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити як назву документа, дату складання, найменування банку від імені якого складений документ, зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення), посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Відповідно до п. 52 Постанови НБУ № 75, первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ – це документ, який містить відомості про господарську операцію. Згідно ст. 2 Закону, дія даного Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності. Згідно ст. 6 Закону, його вимоги є обов`язковими для всіх підприємств усіх організаційно-правових форм. Згідно п.2 ст. 9 Закону, первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа, дату складання, зміст та обсяг операції, посаду і прізвища особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.
Позивач зазначив інформацію щодо розміру боргу по двох кредитних договорах, яка без підтвердження первинними фінансовими бухгалтерськими документами, не може бути належним доказом розміру заборгованості в розумінні положень ч.1 ст. 77 ЦПК України. Не підтвердивши інформацію про розмір боргу первинними фінансовими бухгалтерськими документами, позивач не виконав вимог ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України, якими передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як не виконав вимог ч. 1 ст. 80 ЦПК України, якою передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Згідно позиції, викладеній у постанові Київського апеляційного суду від 19.06.2024 р., по справі № 757/25558/23 провадження № 22-ц/824/8037/2024, розрахунок заборгованості, сформований позивачем в односторонньому порядку, не може бути належним та допустимим доказом, оскільки дані викладені в такому розрахунку, повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони – сторони позивача
Позивач, в якості одного із доказів надання кредиту відповідачу по справі по обох кредитних договорах додав до позову паспорти кредиту. 
Згідно ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування», паспорт споживчого кредиту є інформаційним документом, який надається споживачеві до укладення договору. Його основна мета – забезпечити споживача повною та прозорою інформацією про умови кредитування (повна вартість кредиту, процентна ставка, комісії, графік платежів тощо) для прийняття обізнаного рішення. Паспорт споживчого кредиту не є самостійним кредитним договором, і що найважливіше, не фіксує факт здійснення господарської операції з передачі грошових коштів. Він лише відображає умови, на яких може бути наданий кредит, а не факт його надання. Підпис на ньому підтверджує ознайомлення з умовами отримання кредиту, а не його реальне отримання. Паспорт споживчого кредиту є лише підтвердженням виконання переддоговірного обов`язку кредитодавець.
Згідно позовної заяви, між первісними кредиторами та позивачем по справі були укладені договори факторингу: по кредитному договору № 18298-10/2023 від 13.10.2023 р., договір факторингу - № 18298-10/2023 від 13.10.2023 р. По договору позики № 76885336 від 15 жовтня 2023 р., договір факторингу - № 14/06/21 від 14.06.2021 р. 
Згідно ч.1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав або від первісного кредитора, або від фактора, письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги, з повідомленням про суму грошової вимоги та реквізитів фактора. 
Згідно ч.2 ст. 1082 ЦК України, боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. 
Згідно ч.2 ст. 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку перед новим кредитором до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Він, як і раніше, повинен виконувати свої боргові зобов`язання тільки перед первісним кредитором. 
Згідно п.1.4 договору факторингу, первісний кредитор зобов`язується протягом 10 днів з дня відступлення права вимоги повідомити боржника про зміну кредитора. 
Дніпровський апеляційний суду, своєю постановою від 04 вересня 2023 р., по справі № 175/1255/23 провадження № 22-ц/803/7045/23, відмовив у задоволенні позову ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до відповідача по справі про стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі, по причині не повідомлення боржника про зміну кредитора. 
Такої ж позиції, дотримався Дніпровський апеляційний суд, у своїй постанові від 21 серпня 2023 р., по справі № 176/655/23 провадження № 22-ц/803/6707/23, в якій суд також відмовив у задоволенні позову ТОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, у тому числі ще й через те, що у справі відсутні докази повідомлення боржника про зміну кредитора.  
Водночас, як встановлено судом, належних та допустимих доказів на підтвердження письмового повідомлення відповідача про відступлення права грошової вимоги, з повідомленням про суму грошової вимоги та реквізитів фактора, позивачем не надано.
Згідно вимог ч.1 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ч. 1ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із ч. 1ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Приймаючи до уваги те, що Товариство з обмеженою відповідальністю фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», як позивач, не надало суду достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення боргу з відповідача ОСОБА_1 по договору про надання фінансового кредиту № 18298-10/2023, та по договору позики № 76885336. 
Суд, керуючись ст. ст. 2, 10, 12, 13, 76, 77-81, 89, 141, 258, 263-265 ЦПК України,
ВИРІШИВ: 
В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю фінансової компанії «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами – відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст рішення складено 07.05.2026 р.

Суддя Покровського  міського суду	  Р. М. Гукова