Справа № 953/14271/25
н/п 2/953/1425/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 травня 2026 року м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді – Демченко С.В.,
секретар судового засідання – Тюльпа Я.Д.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
відповідач – ОСОБА_3 ,
відповідач – ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення розміру часток у спільній сумісній власності,
УСТАНОВИВ:
31 грудня 2025 року адвокат Молчанова Ю.Ю., яка діє в інтересах ОСОБА_1 на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АХ № 1315919 від 30 грудня 2025 року, звернулась до суду засобом «Електронний суд» з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якій просить: 
- визначити за ОСОБА_1 частку в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м., у розмірі 1/4 (одна четверта); 
- визначити за ОСОБА_2 частку в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м., у розмірі1/4 (одна четверта); 
- визначити за ОСОБА_4 частку в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м., у розмір 1/4 (одна четверта); 
- визначити за ОСОБА_3 частку в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м., у розмірі 1/4 (одна четверта); 
- припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3  на квартиру АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивачу та відповідачам по справі на праві спільної сумісної власності належить квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16 грудня 1996 року. Зазначила, що позивач має намір розпорядитися належної йому часткою у спільному майні, однак не може це зробити, оскільки частки співвласників не визначені, тому просить припинити право спільної сумісної власності та визначити розмір часток у праві власності. 
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05 січня 2026 року провадження у справі відкрито у порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні.
30 січня 2026 року на адресу суду від представника позивача – адвоката Молчанової Ю.Ю. надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна.
02 лютого 2026 року на адресу суду від представника позивача – адвоката Молчанової Ю.Ю. надійшла заява, в якій просила розглядати справу за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. 
02 лютого 2026 року на адресу суду від відповідачки ОСОБА_4 надійшла заява, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі та не заперечувала щодо їх задоволення. 
11 лютого 2026 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_3  надійшла заява, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував щодо їх задоволення.
27 лютого 2026 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечував щодо їх задоволення.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17 березня 2026 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, від адвоката Молчанової Ю.Ю. на адресу суду 02 лютого 2026 року надійшла заява, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача.
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви, в яких просили проводити судове засідання за їх відсутності.
Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Суд встановив, що квартира АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та членам його сім`ї: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 16 грудня 1996 року реєстраційний № НОМЕР_1 .
Як вбачається зі змісту свідоцтва про право власності на житло від 16 грудня 1996 року, зазначена квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Відповідно до технічного паспорта на квартиру, що знаходиться у власності громадянина ОСОБА_1 , квартира у будинку готельного типу за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 65,8 кв.м та житловою площею 35,9 кв.м., складається з трьох кімнат: «1» площею 12,8 кв.м, «2» площею 9,9 кв.м, «3» площею 13,2 кв.м, кухні площею 12,9 кв.м, вбиральні 5,5 кв.м, коридору 32,2 кв.м.
Зі змісту технічного паспорта вбачається, що вказана квартира зареєстрована у Харківському міському бюро технічної інвентаризації на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності та записана у реєстрову книгу за № П-2-11667.
Відповідно до довідки про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна, виданої 17 грудня 2025 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР, квартира у будинку готельного типу за адресою: АДРЕСА_2 , на праві спільної сумісної власності зареєстрована за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 16 грудня 1996 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, реєстраційний № 2-96-87966. 
Зі змісту свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що 29 травня 2001 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано. 
Отже, викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо здійснення права спільної сумісної власності.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.
За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.
За змістом ч.1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
У статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Отже, власність не тільки надає переваги, а й покладає певні обов`язки на власників майна. Це конституційне положення гарантує дотримання принципу забезпечення балансу між інтересами власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, усього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власника з боку держави, фізичної чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.
Особи користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення й не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Проте, реалізуючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства.
Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
За змістом ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном визначення часток законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.
Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.
Звертаючись з даним позовом позивач просить визначити частки майна у спільній сумісній власності, оскільки спірна квартира перебуває у спільній сумісній власності чотирьох співвласників без визначення їх часток.
Суд встановив, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 .
При отриманні свідоцтва про право власності на житло частки співвласників квартири виділені не були, але при цьому розумілось, що частки у спільній сумісній власності рівні, що також і наразі ними не заперечується.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Враховуючи те, що відповідачі по справі визнають позов у повному обсязі, а також враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що оскільки спірна квартира перебуває у спільній сумісній власності чотирьох співвласників без визначення їх часток, тому виходячи з рівності часток співвласників, слід дійти висновку, що частка кожного співвласника в даній квартирі становить 1/4.
Аналізуючи надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про припинення права спільної сумісної власності та визначення частки кожного співвласника у праві спільної сумісної власності є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду та розглядом цивільної справи.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 81, 200, 206, 263, 265, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення розміру часток у спільній сумісній власності - задовольнити.
Визначити, що частка ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м., становить 1/4 (одна четверта).
Визначити, що частка ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м., становить 1/4 (одна четверта). 
Визначити, що частка ОСОБА_3 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м., становить 1/4 (одна четверта).
Визначити, що частка ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,8 кв.м., житловою площею 35,9 кв.м., становить 1/4 (одна четверта).
Право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65, 8 кв.м., житловою площею 35, 9 кв.м - припинити.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 .
Відповідач - ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_4 .
Відповідач – ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_4 .
Відповідач – ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_4 .
Повний текст рішення складений та підписаний без проголошення 07 травня 2026 року.
Суддя С. В. Демченко