ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року 
м. Київ
cправа № 921/300/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Міщенка І.С.
секретаря судового засідання - Дерлі І.І.
за участю представників сторін:
позивача - не з`явився
відповідача - не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного малого підприємства "Люкс"
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 (у складі колегії суддів: Орищин Г.В. (головуючий), Галушко Н.А., Желіка М.Б.)
та рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.12.2025 (суддя Хома С.О.)
за позовом Приватного малого підприємства "Люкс"
до Микулинецької селищної ради
про визнання типового договору оренди землі таким, що продовжений на такий самий строк та на таких самих умовах
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст та підстави позовних вимог
1.1. 19.05.2025 Приватне мале підприємство "Люкс" (далі - ПМП "Люкс", Позивач, Скаржник) звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Микулинецької селищної ради (далі також Рада, Відповідач) про визнання Типового договору оренди землі від 11.02.2016, укладеного між Радою та ПМП "Люкс" (далі - Договір оренди), таким, що продовжений на такий самий строк та на таких самих умовах.
1.2. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПМП "Люкс" посилається на те, що 11.02.2016 між ним та Радою було укладено Договір оренди земельної ділянки загальною площею 0,1000 га строком на 5 років. У подальшому 12.01.2021 для реалізації свого права на продовження Договору оренди ним надіслано до Ради відповідне повідомлення, яке отримане Відповідачем 11.02.2021. Однак жодної відповіді чи заперечень проти продовження Договору оренди Радою надано не було. 
За доводами Позивача, таке неналежне виконання Відповідачем умов Договору оренди спричинило ситуацію, за якої він як орендар був впевнений, що його договірні відносини з Позивачем продовжено на такий самий строк, тому користувався земельною ділянкою на таких самий умовах, зокрема продовжував сплачувати орендну плату.
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 12.12.2025, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 05.03.2026, у позові відмовлено.
2.2. Судові рішення обґрунтовані тим, що поновлення Договору оренди має здійснюватися відповідно до положень статті 33 Закону України "Про оренду землі" у редакції, чинній на момент укладення договору, яка передбачає реалізацію орендарем переважного права на поновлення договору за умови дотримання визначеної законом процедури та строків, зокрема, своєчасного звернення до орендодавця з листом-повідомленням та проектом додаткової угоди. При цьому суди врахували правові висновки Верховного Суду щодо застосування цієї норми та зазначили, що належним способом захисту у спірних правовідносинах є вимога про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, тоді як обраний Позивачем спосіб захисту у вигляді визнання договору оренди таким, що продовжений на той самий строк і на тих самих умовах, є неналежним. Водночас суди встановили, що Радою прийнято рішення про відмову у продовженні строку дії Договору оренди та направлено його Позивачу. 
З огляду на наведене суди дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
2.3. ПМП "Люкс" не погодилося з такими судовими рішеннями та скористалося правом їх касаційного оскарження.
3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи
3.1. Касаційне провадження у справі відкрито 27.04.2026 на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
3.2. Доводами касаційної скарги Позивач визначив неправильне застосування судами частини шостої статті 33 Закону України "Про оренду землі", а саме помилкове ототожнення судами двох самостійних правових конструкцій продовження дії договору оренди, при неврахуванні висновків Верховного Суду, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19, у постановах Верховного Суду від 10.09.2018 у справі № 920/739/17, від 22.04.2024 у справі № 910/14933/22.
3.3. Ухвалою Верховного Суду від 18.05.2026 задоволено заяву представника ПМП "Люкс" адвоката Гонти Миколи Степановича про участь у судовому засіданні 20.05.2026 о 16-00 годині в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Пункт 5 вказаної ухвали містить попередження, що відповідно до частини п`ятої статті 197 Господарського процесуального кодексу України, пункту 46 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, зокрема, підсистеми відеоконференцзв`язку, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву.
Перед початком судового засідання у вищевказаний час з представником Скаржника адвокатом Гонтою М.С. не вдалося налагодити відеоконференцзв`язку належної якості, зокрема багаторазові спроби підключити аудіозв`язок результату не дали.
За таких обставин та зважаючи, що явка представників сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів розглянула касаційну скаргу за наведеними у ній доводами та за наявними у справі матеріалами. 
3.4. Рада правом надати Суду відзив на касаційну скаргу та забезпечити участь представника у судовому засіданні не скористалася.
4. Обставини, встановлені судами попередніх інстанцій
4.1. 11.02.2016 між Микулецькою селищною радою (орендодавець) та ПМП "Люкс" (орендар) укладено Договір оренди землі, згідно якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку водного фонду загальною площею 0,1000 га.
Відповідно до пункту 8 Договору оренди його укладено на 5 років, а після закінчення строку дії Орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі він повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення вказаного строку повідомити письмово орендодавця про свій намір. За умови неподання орендарем письмового повідомлення про продовження дії Договору оренди останній вважається пролонгованим на тих самих умовах і на той самий термін.
Згідно з пунктом 15 Договору оренди земельна ділянка передається в оренду для будівництва та обслуговування мікрогідроелектростанції, а пункт 39 унормовує, що Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.
4.2. З наявної у справі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.10.2024 вбачається, що право оренди земельної ділянки зареєстровано за ПМП "Люкс" 18.02.2016.
4.3. 28.03.2017 управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт "Будівництво мікрогідроелектростанції на р. Серет, замовник ПМП "Люкс".
4.4. У подальшому 12.01.2021 ПМП "Люкс" звернулося до Ради з листом-заявою про продовження строку дії Договору від 11.02.2016 на термін 10 років.
4.5. Рішенням Микулинецької селищної ради від 29.01.2021 №251 відмовлено у продовженні терміну дії Договору оренди у зв`язку з тим, що земельна ділянка входить до території, яка відводиться під відпочинкову зону смт. Микулинці. 
Суди на підставі витягу з журналу вихідної кореспонденції за 2021 рік встановили, що вказане рішення направлено на адресу Позивача 03.03.2021.
4.6. За доводами Позивача, відповіді та/чи заперечень на його повідомлення про намір продовжити строк дії Договору оренди він не отримував, проте продовжує користуватися спірною земельною ділянкою та з цих підстав звернувся з позовом до суду у цій справі.
5. Позиція Верховного Суду
5.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
5.2. Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
5.3. Касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, статтею 287 Господарського процесуального кодексу України (що визначено самим скаржником), покладається на нього. Такі висновки Верховного Суду містяться у постановах, зокрема, від 17.01.2023 у справі № 910/20309/21, від 01.05.2024 у справі № 910/9635/22, від 15.01.2026 у справі № 916/411/23, від 04.02.2026 у справі № 920/1557/24, від 06.05.2026 у справі № 915/857/23 та інших. 
5.4. У справі, що переглядається, предметом касаційного розгляду є судові рішення про відмову у задоволенні позову ПМП "Люкс" до Ради про визнання Договору оренди таким, що продовжений на такий самий строк та на таких самих умовах
5.5. Розглянувши справу в межах доводів касаційної скарги, передбачених пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, а саме щодо зазначеного Скаржником неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19, від 10.09.2018 у справі № 920/739/17 та від 22.04.2024 у справі № 910/14933/22, колегія суддів зазначає наступне.
5.6. Як визначено статтями 1, 2 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
5.7. Земельний кодекс України визначає основні засади регулювання земельних відносин, зокрема, порядок передачі земельних ділянок в оренду (зокрема, стаття 124). Проте саме Законом України "Про оренду землі" врегульовано відносини, що виникають між власником земельної ділянки та іншими особами у зв`язку з передачею її в користування та володіння, у тому числі конкретизовано та деталізовано особливості та порядок укладення договору оренди землі, його істотні умови, основні права та обов`язки його сторін, порядок зміни, припинення та поновлення такого договору.
5.8. Стаття 13 Закону України "Про оренду землі" унормовує, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Вказаний закон визначає умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі Закону України "Про оренду землі".
5.9. У свою чергу стаття 126-1 Земельного кодексу України обумовлює, що договором оренди землі, договором про встановлення земельного сервітуту, договорами про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови може встановлюватися умова щодо поновлення таких договорів. Умова щодо поновлення договору не може встановлюватися в договорі оренди землі, договорі про встановлення земельного сервітуту, договорах про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови щодо земельних ділянок державної та комунальної власності, крім випадків, якщо на таких земельних ділянках розташовані будівлі або споруди, що перебувають у власності користувача або набувача права користування земельною ділянкою. Якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається. Сторона договору, яка бажає скористатися правом відмови від поновлення договору не пізніш як за місяць до дати закінчення дії такого договору, подає до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно заяву про виключення з цього реєстру відомостей про поновлення договору. У разі відсутності заяви про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору до дати закінчення дії такого договору після настання відповідної дати закінчення дії договору державна реєстрація речового права продовжується на той самий строк.
5.10. 16.01.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству" (а відповідні положення пункту 8 з урахуванням Прикінцевих та перехідних положень - з 16.07.2020), яким стаття 33 Закону України "Про оренду землі", що регламентувала порядок поновлення договорів оренди, викладена у новій редакції. Зокрема Розділ IX "Перехідні положення" Закону України "Про оренду землі" доповнений абзацами третім і четвертим такого змісту: "Договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33 цього Закону та статтею 126-1 Земельного кодексу України. Правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення".
5.11. Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права: закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.
5.12. В такий спосіб правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України № 340-IX від 05.12.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення. Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 926/2720/21. 
5.13. Оскільки спірний у цій справі № 921/300/25 Договір оренди укладено у 2016 році, тобто до набрання 16.01.2020 чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", то суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що до спірних правовідносин застосовуються приписи статті 33 Закону України "Про оренду землі" до її зміни цим Законом.
5.14. Велика Палата Верховного Суду у постановах, зокрема, від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц, від 22.09.2020 у справі № 159/5756/18, від 21.11.2018 у справі № 530/212/17, від 22.09.2020 у справі №313/350/16 дійшла висновку про те, що статтею 33 Закону України "Про оренду землі" визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі. Згідно з висновками, наведеними у зазначених постановах, орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною другою статті 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладенню орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю у нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому, таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності, узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (частини перша-п`ята статті 33 Закону України "Про оренду землі").
5.15. Крім того, у пункті 38 постанови від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 Велика Палата Верховного Суду сформувала наступний висновок: "Частини п`ята та шоста статті 33 ЗУ "Про оренду землі" встановлюють загальне та спеціальне правила продовження орендних правовідносин:
- за загальним правилом, викладеним у частині п`ятій статті 33 ЗУ "Про оренду землі", орендодавець у місячний строк із дня отримання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проєктом відповідної додаткової угоди їх розглядає, за потреби узгоджує з орендарем істотні умови договору, може повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень проти поновлення договору оренди землі, а за відсутності таких заперечень - вирішує поновити договір оренди землі (таке рішення потрібне лише щодо земель державної та комунальної власності) й укладає з орендарем відповідну додаткову угоду;
- спеціальне правило, викладене у частині шостій ЗУ "Про оренду землі", розраховане на випадки, коли орендодавець, який отримав від орендаря, наприклад, в останній день строку договору оренди землі лист-повідомлення про поновлення цього договору з проектом відповідної додаткової угоди, протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві заперечень щодо такого поновлення, а орендар продовжив добросовісно користуватися земельною ділянкою. У такому разі, орендодавець позбавлений можливості узгоджувати з орендарем нові істотні умови договору оренди землі, що вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були, без прийняття орендодавцем земель державної та комунальної власності окремого рішення про таке поновлення."
5.16. Водночас для поновлення договору оренди з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за цим договором; він повідомив орендодавця в установлені законом строки про намір поновити договірні відносини на новий строк; до листа-повідомлення додав проект додаткової угоди про поновлення договору оренди землі; продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець упродовж місяця після закінчення строку договору оренди землі письмово не повідомив орендаря про заперечення у поновленні цього договору.
5.17. З урахуванням викладеного суди при ухваленні оскаржуваних ПМП "Люкс" судових рішень у справі обґрунтовано виснували, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, передбачена у наведеній нормі, можлива лише за умови дотримання встановлених такою нормою процедури і строків.
5.18. Згідно з вимогами вищезазначеної частини шостої статті 33 Закону України "Про оренду землі" у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. 
5.19. За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що для продовження договірних відносин необхідно волевиявлення на це сторін договору, досягнення ними згоди щодо продовження договору із застосуванням переважного права орендаря на продовження договору оренди, у тому числі на змінених умовах (частини перша-п`ята статті 33 Закону України "Про оренду землі") або мовчазна згода сторін договору стосовно поновлення договору на тих самих умовах на той самий строк (частина шоста статті 33 Закону України "Про оренду землі").
У розумінні наведених положень законодавства основними відмінностями у застосуванні положень Закону України "Про оренду землі" є умови додаткової угоди (відмінні від попередніх, або ті самі чи тотожні (частини перша-п`ята статті 33 цього Закону) та наявність погодження обох сторін щодо істотних умов договору, або ті самі (частина шоста статті 33 цього Закону) та строк, в який орендодавець повинен повідомити орендаря про відсутність наміру продовжувати або поновлювати договір оренди (відповідно у місячний строк після повідомлення орендаря про намір продовжувати договір оренди земельної ділянки чи у місячний строк після закінчення строку дії договору).
5.20. Суд звертає увагу, що частиною п`ятою статті 33 Закону України "Про оренду землі" визначено алгоритм дій, який зобов`язує орендодавця після отримання листа-повідомлення орендаря: розглянути лист-повідомлення на відповідність вимогам закону; узгодити з орендарем (за необхідності) істотні умови договору; за відсутності заперечень прийняти рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності); укласти з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендареві направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
При цьому заперечення орендодавця стосовно невідповідності листа-повідомлення орендаря із проектом додаткової угоди вимогам закону не можуть бути відхилені без наведення відповідних причин, а мають бути обґрунтованими і містити конкретні посилання на порушення закону, зазначені у листі-повідомленні або проекті додаткової угоди, або містити конкретні істотні умови договору, щодо яких орендодавець пропонує зміни.
Частина тринадцята статті 33 Закону України "Про оренду землі" унормовує, що відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.
5.21. З наведеного вбачається, що якщо орендодавець відмовляється чи ухиляється від укладення додаткової угоди до договору оренди землі, обов`язковість укладення якої передбачена частиною восьмою статті 33 Закону України "Про оренду землі", то належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту у резолютивній частині судового рішення. Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №908/299/18, від 29.05.2020 у справі № 378/596/16-ц, від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19 та правомірно застосовані судами попередніх інстанцій при вирішення спору у цій справі.
5.22. Стаття 15 Цивільного кодексу України надає кожній особі право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
5.23. Відповідно до частин першої, другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
5.24. Право особи на звернення до суду для внесення змін у договір (чи його розірвання) у передбаченому законом випадку відповідає статті 16 Цивільного кодексу України, способам, передбаченим нею (зміна чи припинення правовідношення) для захисту права, та не може ставитися в залежність від поінформованості про позицію іншої сторони чи волевиявлення іншої сторони. Така позиція у подібних правовідносинах викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2019 у справі № 914/2649/17, від 26.05.2020 у справі № 908/299/18, від 08.09.2020 у справі № 920/418/19.
5.25. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого особа звернулася до суду, так і від характеру його порушення, невизнання чи оспорення. Такі право або інтерес підлягають судовому захисту у спосіб, який є ефективним, тобто відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру їх порушення, невизнання або оспорення, а також наслідкам, спричиненим такими діяннями. Аналогічні правові висновки викладені, зокрема, у постановах від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17, від 10.04.2024 у справі № 760/20948/16, від 27.11.2024 у справі № 204/8017/17 та інших.
5.26. За таких обставин, оскільки статтею 33 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено підстави та порядок поновлення договору оренди землі, який здійснюється шляхом укладення відповідної додаткової угоди до договору оренди, то передбачене цією нормою право сторони на оскарження в судовому порядку відмови або зволікання з укладенням додаткової угоди у контексті спірних правовідносин означає право сторони звернутися до суду з вимогою про укладення такої додаткової угоди.
5.27. Висновки щодо належного способу захисту при вирішенні спорів, пов`язаних із поновленням договору оренди землі, викладені, зокрема, і у вищезазначеній постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 908/299/18, де зазначено, що у разі виникнення спору щодо поновлення договору оренди шляхом укладення додаткової угоди, обов`язковість укладення якої передбачена частиною восьмою статті 33 Закону України "Про оренду землі", належним способом захисту порушеного права є вимога про визнання укладеною додаткової угоди із викладенням її змісту в резолютивній частині судового рішення.
5.28. Водночас, як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (зокрема, постанови від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 06.03.2025 у справі № 990/230/24, від 16.07.2025 у справі № 910/2389/23, від 17.12.2025 у справі № 908/2388/21 та інші).
5.29. Оскільки у цій справі № 921/300/25 ПМП "Люкс" звернулося до суду з позовом про визнання типового договору оренди землі від 11.02.2016 таким, що продовжений на той самий строк та на тих самих умовах, замість звернення із належним способом захисту у вигляді вимоги про визнання укладеною додаткової угоди відповідно до частини восьмої статті 33 Закону України "Про оренду землі", яка встановлює порядок та умови поновлення договору, то Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо обрання ПМП "Люкс" неналежного способу захисту порушеного права на поновлення Договору оренди від 11.02.2016 та, як наслідок, про відмову у задоволенні позову.
5.30. Додатково колегія суддів звертає увагу, що реалізація переважного права орендаря можлива лише за умови дотримання встановлених законом строків і процедур: орендар повинен завчасно надіслати орендодавцю письмове повідомлення разом із проектом додаткової угоди, а також за умови, що орендодавець не висловив обґрунтованих заперечень протягом одного місяця після закінчення строку дії договору.
5.31. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Ради від 29.01.2021 № 251 Позивачу відмовлено у продовженні строку дії Договору оренди, що спростовує доводи останнього про відсутність відповідних заперечень з боку орендодавця.
5.32. За таких обставин Верховний Суд зазначає про обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій та про відсутність підстав для їх скасування.
5.33. Водночас у ході касаційного розгляду справи Судом не встановлено зазначеного Скаржником неврахування чи неправильного застосування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19, від 10.09.2018 у справі № 920/739/17 та від 22.04.2024 у справі № 910/14933/22, з огляду на наступне.
5.33.1. У справі № 903/1030/19 позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати поновленим на тих самих умовах на 5 років (до 01.07.2024) укладений з міською радою і зареєстрований у Державному реєстрі земель 01.07.2009 договір оренди землі від 16.06.2009, поновлений за рішенням суду до 01.07.2019, предметом якого є земельна ділянка площею 0,0050 га. 
У пунктах 33-36 постанови від 31.08.2021 у вказаній справі Велика Палата Верховного Суду виснувала, що орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди (частина третя статті 33 цього Закону). Отже, стаття 33 Закону № 161-XIV прямо передбачала подання орендарем у строки, визначені у частині другій цієї статті, повідомлення саме про поновлення договору оренди землі та проект додаткової угоди про таке поновлення. Велика Палата Верховного Суду також зауважила, що незалежно від того, чи бажають сторони змінити умови оренди на майбутнє, покладення на орендаря обов`язку з надсилання листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі з проєктом відповідної додаткової угоди до спливу строку цього договору є вигідним для обох сторін і не є надмірно обтяжливим для будь-кого із них. Якщо орендар розраховував на відсутність потенційних орендарів (про яких орендодавець не зобов`язаний повідомляти) та завчасно не надіслав орендодавцеві лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі, а просто продовжив користуватися земельною ділянкою після спливу строку цього договору, він втрачав право оренди та ризикував отримати відмову орендодавця в укладенні нового договору оренди землі.
Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (частина п`ята статті 33 Закону № 161-XIV).
Інші правові позиції Великої Палати Верховного Суду, сформовані при розгляду справи № 903/1030/19, наведені у пунктах 5.15 та 5.21 цієї постанови.
За результатами касаційного перегляду справи Велика Палата Верховного Суду касаційну скаргу орендаря залишила без задоволення, а судові рішення про відмову у задоволенні його позову - без змін.
5.33.2. За результатами касаційного перегляду справи № 920/739/17 Верховний Суд у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду залишив без змін рішенням Господарського суду Сумської області, яким позов задоволено, визнано укладеною угоду про поновлення договору оренди земельної ділянки на той самий строк на тих самих умовах у редакції позивача, викладеній судом у резолютивній частині рішення. Водночас Суд скасував постанову суду апеляційної інстанції у цій справі, якою у позові відмовлено.
У постанові від 10.09.2018 Верховний Суд ґрунтовно проаналізував норми земельного законодавства та виснував, що для застосування положень частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належним чином виконує свої обов`язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення. 
Оскільки за обставинами справи приватне підприємство (орендар) своєчасно звернулося до органів держгеокадастру з листом-повідомленням та доданим проектом додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, суд касаційної інстанції у справі № 920/739/17 виснував про дотримання ним порядку поновлення договірних відносин та, як наслідок, про наявність підстав для задоволення позову.
5.33.3. У справі № 910/14933/22, яка розглядалася судами неодноразово, предметом спору було визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки. Суди встановили, що позивач у визначений договором та законом строк, що не заперечується відповідачем, направив останньому лист-повідомлення про поновлення договору оренди земельної ділянки, яким повідомив про намір скористатися переважним правом для укладення спірного договору на новий строк. При цьому до листа додав проект додаткової угоди про поновлення такого договору. Водночас відповідач ні у місячний термін з дня отримання вказаного листа-повідомлення, ні упродовж місяця по закінченню строку дії спірного договору не направив позивачу відповіді на його лист. 
За результатами касаційного перегляду справи № 910/14933/22 Верховний Суд ухвалив постанову від 16.04.2025 про відмову у позові та зазначив, що позивач не позбавлений права та можливості звернутися у встановленому законом порядку до міської ради з пропозицією укласти новий договір оренди спірної земельної ділянки, під час укладання якого сторони цього договору мають дійти згоди щодо всіх його істотних умов, зокрема, в частині розміру орендної плати, а також включити до договору умови, передбачені статтею 33 Закону України "Про оренду землі" та статтею 126-1 Земельного кодексу України.
5.34. Проаналізувавши оскаржувані ПМП "Люкс" рішення судів попередніх інстанцій у цій справі № 921/300/25 колегія суддів зазначає, що вони не суперечать, а узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у вищенаведених справах, зазначених Скаржником у касаційній скарзі, а тому є законними та обґрунтованими, а доводи касаційної скарги не є підставою для їх скасування чи зміни.
5.35. В такий спосіб, перевіривши застосування судами норм матеріального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про правильне застосування усталених правових висновків з питань, порушених у касаційній скарзі та, як наслідок, про відсутність підстав для скасування оскаржуваних постанови та рішення судів попередніх інстанцій. 
6. Висновки Верховного Суду
6.1. Відповідно до вимог статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
6.2. За вимогами пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішенні судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
6.3. Згідно положень статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
6.4. Звертаючись із касаційною скаргою, ПМП "Люкс" не спростувало наведених висновків судів попередніх інстанцій та не довело неправильного застосування ним норм матеріального права як необхідної передумови для скасування ухвалених рішень.
6.5. Враховуючи межі перегляду справи судом касаційній інстанції, передбачені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає, що доводи Скаржника не підтвердилися під час касаційного провадження та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, тому підстав для задоволення касаційної скарги і скасування чи зміни оскаржуваних постанови та рішення немає.
7. Розподіл судових витрат
7.1. Враховуючи викладене, судовий збір за розгляд касаційної скарги на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на Скаржника.
Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Приватного малого підприємства "Люкс" залишити без задоволення.
2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 12.12.2025 у справі № 921/300/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв

Судді І. Берднік

І. Міщенко