КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження 
№ 22-ц/824/2789/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2026року   місто Київ
справа №356/156/25 

Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Ратнікової В.М., Таргоній Д.О.
за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Березанського міського суду Київської області від 11 серпня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Дудар Т.В., повний текст рішення складено 21 серпня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», Товариство з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» про визнання пунктів договорів недійсними, -

В С Т А Н О В И В:
В лютому 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просив: 
визнати недійсними пункти 2.3, 2.4 договору позики від 10.07.2023 року №4247781, укладеного між ним та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»;
визнати недійсним пункт 2.3 договору позики від 03.07.2023 року №78148491, укладеного між ним та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»;
визнати недійсним пункт 1.5.3 кредитного договору від 14.07.2023 року №8394348, укладеного між ним та ТОВ «МІЛОАН»; 
визнати недійсним пункт 1.5.3 кредитного договору від 04.07.2023 року №103272141, укладеного між ним та ТОВ «МІЛОАН»; 
визнати недійсним пункт 2 Додатку №1 до договору позики від 10.07.2023 року №5822922, укладеного між ним та ТОВ «МАНІФОЮ».
В обґрунтування вимог посилався на те, що між ним та ТОВ «1 Безпечне агентствонеобхідних кредитів» 10.07.2023 року укладено договір №4247781 на суму 8000 грн. та 03.07.2023 року договір №78148491 на суму 11000 грн.
Вказував, що 04.07.2023 року між ним та ТОВ «МІЛОАН» укладено договір №103272141 на суму 5000 грн., а 14.07.2023 року договір №8394348 на суму 5000 грн.
10.07.2023 року між ним та ТОВ «МАНІФОЮ» укладено договір позики від №5822922 на суму 7000 грн.
Позивач вважає, що умови вищевказаних договорів позики та кредиту порушують його права і законні інтереси як споживача фінансових послуг, а також є такими, що суперечать положенням чинного законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини.
Посилався на те, що встановлений розмір процентів у договорах, які підлягають сплаті на користь кредитора кратно перевищують суму виданого кредиту чи позики, і відповідно для їх погашення позичальник змушений витрачати значну частину свого доходу.
Вказував, що при укладенні договорів були порені норми ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», ч.ч.4, 5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Вважає, що для захисту його прав та інтересів як споживача фінансових послуг умови договорів позики та кредиту, які встановлюють необґрунтовано завищені ставки процентів та є несправедливими, необхідно визнати недійсними. 
Рішенням Березанського міського суду Київської області від 11 серпня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування матеріального та порушення процесуальних норм права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог посилалася на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми статті 512, 514 ЦК Українита порушив норми процесуального права, зокрема статті 48, 51 ЦПК України.
Вказувала, що висновок суду першої інстанції про те, що ТОВ«Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не є належним відповідачему справі є помилковим.
Зазначала, що відмовивши в задоволенні позову з підстав пред`явлення позовних вимог до неналежного відповідача суд не розглянув справу по суті, та в порушення п. 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України не навів мотивованої оцінки аргументів позивача, якими обґрунтовані позовні вимоги.
Посилалася на те, що розмір процентів, визначений кредитними договорами як на час правомірного користування кредитними коштами, так і на випадок порушення зобов`язання позивачем є явно невиправдано завищеним, та по суті носять каральну, а не компенсаційну функцію, що є недопустимим.
15 жовтня 2025 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність та необгрунтованість.
Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.
Відповідач ТОВ«Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»та треті особи: ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», ТОВ«МІЛОАН», ТОВ«МАНІФОЮ»всудове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив розглядати справу у відсутність його представника.
Колегія суддів вважає за можливе розглядати справуу відсутність осіб, які не з'явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» міг набути лише права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитними договорами і договорами позики за договорами факторингу, однак жодним чином не став стороною цих договорів, тобто не міг порушити право позивача як споживача фінансових послуг, а відтак не може бути і відповідачем за даним позовом.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» 10.07.2023 було укладено договір позики №4247781 (фіксованою диференційованою процентною ставкою), за яким ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язувалось передати ОСОБА_1 у власність грошові кошти на визначений договором строк, а ОСОБА_1 зобов`язувався повернути таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» плату (проценти) від суми позики. 
Пунктами 2.3, 2.4 вказаного договору було встановлено базову процентну ставку за перший день користування позикою (фіксована) у розмірі 44,81 % та базову процентну ставку з другого дня користування позикою до дати повернення позики на рівні 2,50 %.
03.07.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір позики №781484491 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), за яким ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язувалось передати ОСОБА_1 у власність грошові кошти на визначений договором строк, а позичальник зобов`язувався повернути таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково та сплатити ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» плату (проценти) від суми позики. 
У п.2.3 вказаного договору позикодавець та позичальник погодили, що базова процентна ставка за день користування позикою встановлюється на рівні 2,5 %.
14.07.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «МІЛОАН» було укладено договір про споживчий кредит №8394348 (індивідуальна частина), за яким ТОВ «МІЛОАН» зобов`язувалось на умовах і строк, визначений в договорі, надати ОСОБА_1 грошові кошти у визначеній сумі, а ОСОБА_1 зобов`язувався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у визначеному договором розмірі та строки. 
Згідно з п.1.5.3 вказаного договору проценти за користування кредитом протягом поточного періоду:13500 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.
04.07.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «МІЛОАН» було укладено договір про споживчий кредит №103272141 (індивідуальна частина), за яким ТОВ «МІЛОАН» зобов`язувалось на умовах і на строк, визначений в договорі, надати ОСОБА_1 грошові кошти у визначеній сумі, а позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у визначеному договором розмірі та строки. 
Відповідно до п.1.5.3 вказаного договору проценти за користування кредитом протягом поточного періоду:13500 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду.
10.07.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «МАНІФОЮ» було укладено договір позики №5822922.
Відповідно до додатку №1 до вказаного договору акційна процентна ставка 2,49000% на день (за наявності акційних пропозицій), базова процентна ставка 2,49000% на день (за відсутності акційних пропозицій), основна процентна ставка, фіксована 3,00000% на день.
14.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір факторингу №14/06/2021.
27.10.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «МІЛОАН» укладено договір факторингу №27102023/1.
28.09.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «МІЛОАН» укладено договір факторингу №2809023. 
15.11.2023 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «МАНІФОЮ» укладено договір факторингу №15-11/2023.
У кожному з договорів факторингу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» виступило фактором, а ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», ТОВ «МІЛОАН», ТОВ «МАНІФОЮ» клієнтом відповідно.
Відповідно до умов зазначених договорів факторингу, фактор зобов`язувався передати грошові кошти у розпорядження клієнта, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги до третіх осіб-боржників.
До кожного з договорів факторингу були надані витяги з реєстру боржників, де боржником зазначено ОСОБА_1 .
Згідно зі ст.ст.512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину.
Верховний Суд у постанові від 07 січня 2026 року у справі №727/2790/25 дійшов висновку, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі №759/24061/19 (провадження №61-8593св21), від 24 лютого 2025 року в справі №183/4256/21 (провадження №61-15813сво23).
Отже, надані позивачем вищезазначені докази підтверджують факт передачі від ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», ТОВ «МІЛОАН», ТОВ «МАНІФОЮ» до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» право грошової вимоги до ОСОБА_1 за вказаними вище договорами позики.
А відтак, саме відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» є вигодонабувачем за відповідними договорами позики та кредиту.
Таким чином, суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув, неправильно застосував норми статі 512, 514 ЦК України та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з пред`явленням позовних вимог до неналежного відповідача, а відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, з огляду на наступне.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просиввизнати недійсними пункти договорів, оскільки встановлений розмір процентів, які підлягають сплаті на користь кредитора перевищує суму виданого кредиту чи позики, є явно завищеним, не відповідає вимогам п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» і засадам справедливості, добросовісності, розумності, що як наслідок свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання зобов'язань за договорами.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України.
Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частинами першою, третьою статті 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Як вбачається з матеріалів справи кредитні договори між позивачем, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «МАНІФОЮ» укладені в електронній формі, позичальник перед укладенням угод був ознайомлений з умовами кредитування, зокрема з реальними та базовими процентними ставками, сукупною вартістю кредитів по кожному з договорів, порядком нарахування процентів, а також з іншими умовами. 
Отже, підписавши вказані договори позивач добровільно погодився на визначені у ньому умови кредитування, взяв на себе відповідні зобов`язання.
При цьому, ОСОБА_1  визнає факт укладення оспорюваних договорів та отримання кредитних коштів.
Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції станом на дату укладення кредитних договорів містить положення про те, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. 
Пунктом 5 частини 3 статті 18 вказаного Закону визначено, що  несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об'ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача. Дані вимоги закону не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого визнання укладеного договору недійсним. Споживач (позичальник) не звільнений від обов'язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з'ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки.
Термін «компенсація» відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» має значення захисного механізму у разі невиконання особою зобов'язань за договором. Дане поняття можна співвіднести з поняттям «штрафні санкції». Водночас, штрафні санкції за договорами відповідачами не нараховувались.
З підписаних ОСОБА_1 договорів вбачається, що вони укладені з ОСОБА_1 на визначений термін, за якими позивач повинен сплатити проценти, що є платою за користування кредитом, а відтак, умови договорів:
пункти 2.3, 2.4 договору позики від 10.07.2023 року №4247781, укладеного між ним та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»;
пункт 2.3 договору позики від 03.07.2023 року №78148491, укладеного між ним та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»;
пункт 1.5.3 кредитного договору від 14.07.2023 року №8394348, укладеного між ним та ТОВ «МІЛОАН»; 
пункт 1.5.3 кредитного договору від 04.07.2023 року №103272141, укладеного між ним та ТОВ «МІЛОАН»;
пункт 2 Додатку №1 до договору позики від 10.07.2023 року №5822922, укладеного між ним та ТОВ «МАНІФОЮ» про сплату відсотків за користування кредитами є справедливими та не призводять до дисбалансу прав та обов'язків сторін договорів, оскільки сторонами договорів були погоджені розміри відсоткової ставки. 
Тобто, оспорюванні  ОСОБА_1  умови договорів позики не суперечать нормам чинного законодавства України, отже відсутні підстави для визнання вказаних пунктів договорів недійсними.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2024 року у справі №582/202/22.
Щодо посилання позивача на те, що розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1%, слід зазначити наступне.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5 %, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5 %, а з 21 серпня 2024 року не більше 1 %.
Оскільки договори між позивачем та позикодавцями було укладено до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, а відтак денна процентна ставка передбачена договорами є застосованою законно.
Таким чином, відсутні правові підстави для визнання пунктів договорів недійсними, з підстав заявлених у позові.
Отже, рішення Березанського міського суду Київської області від 11 серпня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 з інших підстав.
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Березанського міського суду Київської області від 11 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», Товариство з обмеженою відповідальністю «МІЛОАН», Товариство з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ» про визнання пунктів договорів недійсними- відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 червня 2026 року.

Головуючий:

Судді: