ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
30.06.2026	Справа № 910/14433/25	

За заявою ОСОБА_1 
про винесення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат

За позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Інформаційні Технології" (02072, м. Київ, вул. Єлизавети Чавдар, буд. 5, оф. 212)
про зобов`язання вчинити дії
Суддя Бондаренко-Легких Г. П.
Без виклику представників сторін.
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.05.2026 у справі №910/14433/25 суд закрив провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України в частині позовних вимог, решту позовних вимог суд задовольнив частково.
Під час виступу у судових дебатах у судовому засіданні 26.05.2026 представник позивача, з посиланням на частину 8 статті 129 ГПК України зазначила, що докази на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
29.05.2026 до суду від позивача надійшла заява про винесення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем у розмірі 133 800, 00 грн.
01.06.2026 до суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи (частина 3 статті 244 ГПК України).
З огляду на те, що у даному випадку, судом вирішується лише питання про судові витрати, суд, розглядає заяву про винесення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат позивача без повідомлення учасників справи.
Розглянувши у межах строку передбаченого частиною 2 статті 244 ГПК України (після повернення судді Бондаренко-Легких Г. П. з відпустки) заяву позивача про винесення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат та докази, що до неї долучені, суд дійшов висновку про наступне.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 123 ГПК України).
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 123 ГПК України).
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина 2 статті 126 ГПК України).
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 3 частини 4 статті 129 ГПК України).
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити, у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 8 статті 129 ГПК України).
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу в матеріали справи надано:
- Договір №293-АО/25 про надання правової (правничої) допомоги від 11.04.2025;
- Додаткова угода №7 від 03.11.2025 до Договору №293-АО/25 про надання правової (правничої) допомоги від 11.04.2025;
- Додаткова угода №12 від 30.12.2025 до Договору №293-АО/25 про надання правової (правничої) допомоги від 11.04.2025;
- Акт №152 приймання-передачі наданих послуг від 27.05.2026 на суму 133 800, 00 грн; 
Згідно п. 2.2. Додаткової угоди №7 від 03.11.2025 до Договору №293-АО/25 про надання правової (правничої) допомоги від 11.04.2025 - оплата послуг здійснюється Клієнтом на банківський рахунок Об`єднання протягом 30 календарних днів з дати підписання Акту приймання-передачі на підставі виставленого рахунку Об`єднання за курсом продажу валют, встановленим АТ «ПУМБ» станом на дату виставлення рахунку.
Актом №152 приймання-передачі наданих послуг від 27.05.2026 сторони підтвердили, що загальна вартість виконаних Об`єднанням робіт становить 133 800, 00 грн, що раніше була погоджена між Об`єднанням та позивачем у фіксованому розмірі Додатковою угодою №7 від 03.11.2025 до Договору №293-АО/25 про надання правової (правничої) допомоги від 11.04.2025.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:
- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);
- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);
- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Наведена правова позиція послідовно підтримується Верховним Судом, в тому числі і в останніх постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.11.2023 у справі №914/2355/21, від 02.02.2024 у справі №910/9714/22.
Згідно частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21, зроблено висновок, що разом з тим у частині 5 статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Згідно частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Для включення всієї суми гонорару та фактичних витрат у відшкодування за рахунок іншого учасника справи має бути встановлено, що такі витрати були необхідними, а розмір є розумний, виправданий, що передбачено у статті 126 ГПК України та у статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені не лише з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та незважаючи на договірні домовленості сторін щодо сплати таких витрат (в тому числі їх розміру).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).
У заяві позивача про винесення додаткового рішення зазначено, що позивачу було надано наступну правничу допомогу: 
- Зустрічі Позивача з адвокатами Адвокатського об`єднання, обговорення інформації щодо предмету спору;
- Первинний аналіз та систематизації отриманих від Позивача матеріалів та розробка на основі проведеного аналізу комплексної стратегії судового захисту прав та інтересів Позивача у суді першої інстанції;
- Надання Позивачу роз`яснень, консультацій щодо його прав як учасника на доступ до документів та інформації про Товариство, здійснення аналізу наданих ним матеріалів, сформованої судової практики. Затвердження позиції у справі з Позивачем;
- Підготовка та направлення адвокатських запитів Товариству;
- Підготовка та подання позовної заяви про зобов`язання товариства вчинити певні дії, відповідно до статті 43 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» до Господарського суду міста Києва;
- Правовий аналіз поданих Відповідачем документів у справі (відзив на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, клопотання про врегулювання спору за участі судді, заперечення на заяву про забезпечення позову);
- Підготовка та подання відповіді на відзив Відповідача;
- Підготовка та подання до суду першої інстанції інших необхідних процесуальних документів (заперечення на клопотання про врегулювання спору за участі судді);
- Підготовка та подання до суду заяви про забезпечення позову;
- Технічна робота з документами: друк/сканування матеріалів справи, їх формування та систематизація, підготовка для подання до суду;
- Надання додаткових консультацій Позивачу, комунікація з ним впродовж розгляду справи в суді першої інстанції (зустрічі, листування та/або телефонні переговори), погодження процесуальних документів, що підлягали поданню в суд першої інстанції;
- Підготовка до участі в судових засіданнях;
- Представництво інтересів Позивача в судових засіданнях в Господарському суді міста Києва (06.01.26 о 16:00, 17.02.26 о 14:00, 17.03.26 о 16:30, 05.05.26 о 14:30, 26.05.26 о 12:00);
- Підготовка та направлення Позивачу звітів за результатами кожного судового засідання.
Дослідивши викладений опис виконаних робіт, суд приходить до висновку, що такі види правничої допомоги як «Зустрічі Позивача з адвокатами Адвокатського об`єднання, обговорення інформації щодо предмету спору», «Первинний аналіз та систематизації отриманих від Позивача матеріалів та розробка на основі проведеного аналізу комплексної стратегії судового захисту прав та інтересів Позивача у суді першої інстанції», «Надання Позивачу роз`яснень, консультацій щодо його прав як учасника на доступ до документів та інформації про Товариство, здійснення аналізу наданих ним матеріалів, сформованої судової практики. Затвердження позиції у справі з Позивачем» є взаємоохоплюючими одне одним та поняттям надання консультацій клієнту адвокатом. 
На переконання суду, виокремлення вище зазначених видів правничої допомоги може оцінюватись як умисне завищення обсягу виконаних робіт, щоб перекласти непомірні фінансові тягарі на сторону, яка програла. 
При цьому стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладений у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).
Більше того, суд враховує, що за результатами розгляду справи, провадження в частині позовних вимог про зобов`язання Товариства надати позивачу такі документи як - Протоколи Загальних зборів учасників Товариства, за період з 01.01.2021 року по 31.12.2023 року (тобто за 2021, 2022, 2023 роки); Фінансову звітність Товариства: Баланс (форма № 1), Звіт про фінансові результати (форма №2), Звіт про рух грошових коштів (форма № 3), Звіт про власний капітал (форма № 4), Примітки до річної фінансової звітності (форма №5) за 2024, 2023, 2022, 2021 роки та за перший-третій квартали 2025 року - закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України.
Судом встановлено, що частина запитуваних документів, насправді, була надана позивачу разом із листом Товариства №216 від 21.05.2025, а документи фінансової звітності Товариства за 2025 рік отримано позивачем самостійно з відкритих джерел.
Втім, даних обставин представниками позивача не було враховано під час вивчення матеріалів справи та формування позовних вимог. 
Суд також враховує, що такий вид правничої допомоги як «Підготовка та направлення Позивачу звітів за результатами кожного судового засідання», насправді, не є наданням правничої допомоги у розумінні приписів ГПК України, оскільки не є витратами, що пов`язані з розглядом справи, а пов`язані виключно з виконанням Об`єднанням перед клієнтом (позивачем) власних договірних зобов`язань, передбачених умовами Договору №293-АО/25 про надання правової (правничої) допомоги від 11.04.2025.
Крім того, справа №910/14433/25 була розглянута судом першої інстанції в межах п`яти призначених судових засідань: 06.01.2026 - загальна тривалість судового засідання 7 хвилини; 17.02.2026 - загальна тривалість судового засідання 20 хвилин; 17.03.2026 - загальна тривалість судового засідання 13 хвилини; 05.05.2026 - загальна тривалість 10 хвилин; 26.05.2026 - загальна тривалість 1 год 18 хв та 2 хв проголошення вступної та резолютивної частини рішення, активна участь сторін у такому засіданні не передбачалася.
Таким чином, справа №910/14433/25 попри характер виниклих правовідносин не є складною, порівнюючи з іншими справами, що виникли з корпоративних правовідносин, не потребувала дослідження і з`ясування судом великої кількості доказів. 
Суд, в тому числі, враховує клопотання відповідача (Товариство), що надійшло до суду 01.06.2026, в якому відповідач просив зменшити витрати позивача на професійну правничу допомогу до 5 000, 00 грн з підстав їх неспівмірності із складністю справи та часом витраченим адвокатом на виконання робіт. 
Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку (частина 6 статті 129 ГПК України).
У попередньому (орієнтовному) розрахунку позивач зазначив, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 120 000, 00 грн, а фактично заявляє про понесення 133 800, 00 грн.
За таких обставин, на переконання суду, витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 133 800, 00 грн є неспівмірними зі виконаними адвокатом роботам, часом витраченим адвокатом на їх виконання, із складністю справи, у зв`язку з чим, суд з урахуванням частини 4 статті 126, частини 5 статті 129, частини 6 статті 129 ГПК України зменшує неспівмірні витрати позивача до 60 000, 00 грн, що підлягають розподілу відповідно до статті 129 ГПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та є підтвердженим та відповідають принципу співмірності витрат для розгляду даної справи.
Керуючись статтями 126, 129, 221, 236-238, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:
1. Заяву ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат - задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Інформаційні Технології" (код ЄДРПОУ: 30116577, адреса: 02072, м. Київ, вул. Єлизавети Чавдар, буд. 5, оф. 212) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) 30 000 (тридцять тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
3. У задоволенні заяви позивача про винесення додаткового рішення щодо розподілу решти судових витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.
4. Видати наказ після набрання додатковим рішення законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного додаткового судового рішення.

Суддя Г. П. Бондаренко-Легких