КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 травня 2026 року м. Київ справа №826/26009/15
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Колеснікової І.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Черкаській області, за участю третьої особи: Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві, про скасування податкового повідомлення-рішення та визнання протиправними дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у місті Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області, за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві, в якому просив визнати протиправним проведення невиїзної документальної планової перевірки позивача за період з 01.01.2012 по 31.12.2013 та скасувати податкове повідомлення рішення від 15.12.2014 №0002921701.
Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 17.10.2017, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2018, у задоволенні позову відмовив повністю.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10.04.2024 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.10.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2018 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Матеріали справи отримані Київським окружним адміністративним судом та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Колесніковій І.С. 
Ухвалою суду від 09.05.2024 справу прийнято до провадження та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Обґрунтовуючи вимоги, позивач послався на протиправність проведення відповідачем перевірки та протиправність прийняття контролюючим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення з підстав підтвердження витрат, пов`язаних із здійсненням ним господарської діяльності, правомірність визначення ним доходу у перевіряємому періоді. 
Позивач доводить, що відповідачем протиправно проведено перевірку його господарської діяльності з підстав порушення контролюючим органом порядку проведення перевірки, неповідомлення його про проведення перевірки, зміну статусу та підстав проведення перевірки.
Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач наголошує на правомірності своєї поведінки у межах спірних правовідносин, а тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що оскаржуване рішення було прийняте у відповідності до вимог податкового законодавства.
Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
Як вбачається з матеріалів справи, контролюючим органом на виконання плану-графіку документальних перевірок фізичних осіб-суб`єктів господарської діяльності на 2014 рік, наказом від 24.06.2014 №1024 призначено з 07.07.2014 планову документальну перевірку фінансово-господарської діяльності платника - позивача з питань дотримання податкового та іншого законодавства за період діяльності з 01.01.2012 по 31.12.2013.
Копію наказу від 24.06.2014 №1024 та повідомлення від 24.06.2014 №32/23-01-17-0225 про проведення перевірки вручено позивачу під особистий підпис 24.06.2014.
Позивач листами від 04.07.2014 №5265/10-1, від 05.09.2014 №6832/10-1 повідомив контролюючий орган про втрату частини бухгалтерської документації, що підтверджує показники, відображені у податковій звітності за період, що підлягає перевірці. У зв`язку із цим, позивач просив відповідача перенести терміни проведення планової перевірки.
У зв`язку із викладеним, відповідачем 07.07.2014 складено акт про неможливість проведення перевірки №172/23-01-17-01/2764616453 та зобов`язано позивача відновити втрачені документи протягом 90 календарних днів, починаючи з 07.07.2014.
Наказом Інспекції від 07.07.2014 №1083 перенесено терміни проведення перевірки платника до дати отримання документів або забезпечення до них доступу.
Вказаний наказ отримано представником позивача за довіреністю, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Наказом Інспекції від 13.10.2014 №1678 «Про внесення змін до наказу ДПІ у м. Черкасах від 24.06.2014 №1024» змінено статус перевірки з виїзної на невиїзну та відновлено проведення перевірки в терміни з 13.10.2014 по 24.10.2014.
За результатами проведеної перевірки відповідачем 31.10.2014 складено акт №245/23-01-17-01/2764616453 (далі - акт перевірки), яким встановлено порушення платником вимог пунктів 44.1, 44.6 статті 44, статті 138, абзацу 2 пункту 167.1 статті 167, пунктів 177.2, 177.4 статті 177 ПК України, внаслідок чого донараховано податок з доходів фізичних осіб за 2012-2013 роки на загальну суму 1 669 693,21 грн.
На підставі висновків акта перевірки, контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 15.12.2014 №0002921701, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 2 504 539,82 грн, у тому числі: за основним платежем в сумі 1 669 693,21 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 834 846,61 грн.
Фактичною підставою для висновків контролюючого органу про зазначені вище порушення слугували висновки контролюючого органу про безпідставне включення позивачем до складу витрат, які не підтверджені платником належними первинними документами та не пов`язані з його господарською діяльністю
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог виходячи з такого.
Щодо обставин проведення перевірки позивача.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, зокрема дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (підпункти 21.1.1, 21.1.4 пункту 21.1 статті 21 ПК України).
Глава 8 розділу ІІ ПК України визначає види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.
При цьому приписи ПК України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна планова/позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу (пункт 77.6 статті 77, пункт 78.5 статті 78 ПК України).
Стаття 81 ПК України визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.
Абзацами першим-четвертим підпункту 81.1 статті 81 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної планової/позапланової виїзної перевірки, фактичної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання/пред`явлення оформлених відповідно до вимог ПК України направлення і наказу на проведення перевірки, а також службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки (формальна підстава).
При цьому абзац п`ятий підпункту 81.1 статті 81 ПК України визначає, що у разі непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється (абзац шостий підпункту 81.1 статті 81 ПК України).
Зі змісту наведених правових норм вбачається, що законодавцем встановлено випадки, коли платник податків може скористатись правом недопуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки: непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків документів, визначених абзацами другим-четвертим пункту 81.1 статті 81 ПК України (направлення та наказу на проведення перевірки, службового посвідчення); оформлення документів, вказаних в абзацах другому-третьому пункту 81.1 статті 81 ПК України, з порушенням вимог, встановлених цим пунктом.
Разом з тим, недопуск посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки є правом, а не обов`язком платника податків, а тому реалізація права на судовий захист своїх прав та інтересів не може перебувати у залежності від використання особою своїх прав на їх позасудовий захист.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Підпунктом 75.1.2 статті 75 ПК України визначено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.
Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.
Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.
За правилами пункту 77.4 статті 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником органу державної податкової служби приймається рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.
Відповідно до пункту 79.2 статті 79 ПК України документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови надіслання платнику податків рекомендованим листом із повідомленням про вручення або вручення йому чи його уповноваженому представнику під розписку копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
Відповідно до пункту 10.14 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 №1588 (далі - Порядок №1588) після зняття платника податків з основного місця обліку в контролюючому органі за попереднім місцезнаходженням платник податків продовжує перебувати на обліку в такому органі з ознакою обліку за неосновним місцем обліку, а контролюючий орган стосовно платника податків продовжує адмініструвати податки, збори у частині завершення процедур такого адміністрування до: закінчення документальної перевірки та узгодження сум грошових зобов`язань за її результатами, якщо перевірка була розпочата або призначена та контролюючий орган вже повідомив платника податків про її проведення.
Як вказав Верховний Суд при перегляді даної справи, суди дійшовши до висновку про правомірність проведення відповідачем оскаржуваної податкової перевірки платника, не з`ясували правомірність зміни статусу перевірки з виїзної на виїзну та підстави такої зміни, не надали оцінку посиланням позивача на неповідомлення його про зміну статусу і підстав проведення перевірки, не з`ясували і не надали оцінку, чи повинен був контролюючий орган повідомляти платника про зміну статусу перевірки, терміну її проведення, не надали оцінку і твердження позивача про відсутність плану-графіку проведення перевірки.
З`ясування вказаних обставин має значення для вирішення питання щодо правомірності проведення відповідачем оскаржуваної податкової перевірки, без з`ясування та дослідження яких суд касаційної інстанції не може погодитись або спростувати висновки судів попередніх інстанцій з наведених питань.
У контексті зазначеного суд звертає увагу на таке.
Як було зазначено вище, 13.10.2014 відповідачем був виданий Наказ №1678, яким змінено статус перевірки з виїзної на невиїзну та встановлено термін її проведення з 13.10.2014 по 24.10.2014. Тобто, фактично Наказ № 1678 був підставою для проведення саме невиїзної планової документальної перевірки.
При цьому, стаття 75 ПК України розрізняє документальну виїзну і документальну невиїзну перевірку. Законодавець чітко встановив дві форми проведення перевірки. 
Згідно Наказу №1024 було призначено виїзну документальну планову перевірку з 07.07.2014 по 18.07.2014, але вона розпочата не була, оскільки в перший же день її початку 07.07.2014, Наказом №1083 її терміни були перенесені, а 13.10.2014 було видано інший Наказ № 1678, яким розпочато нову документальну планову перевірку.
Таким чином єдиний документ який фактично ініціював (розпочав) та призначив документальну планову невиїзну перевірку позивача, є Наказ № 1678 від 13.10.2014.
Так у відповідності до п. 77.4 ПК України право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.
Наказ №1678 про зміну статусу та призначення перевірки ОСОБА_1 надісланий не був. В матеріалах справи відсутні відомості про направлення даного Наказу та отримання його позивачем. 
Окрім того, в самому акті перевірки контролюючий орган не зазначає про направлення та вручення платнику податку копії Наказу № 1678. 
Ари цьому, суд зазначає, що неповідомлення платника податків про проведення перевірки та не вручення йому копії відповідного наказу, є грубим порушення вимог що до підстав та порядку проведення перевірки.
Окрім того, а ні наказ, а ні повідомлення про проведення перевірки не могли бути надіслані платнику податків за 10 календарних днів до її проведення, так як сам наказ був виданий 13.10.2014, а перевірка у відповідності з даним наказом встановлена у терміни з 13.10.2014, тобто у той же день. 
З огляду на таке у контролюючого органу було відсутнє право на проведення планової перевірки, за результатами якої прийнято оскаржуване рішення.
Як встановила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.
При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Відповідно, враховуючи наведені вище висновки Верховного Суду, обов`язкові до врахування в силу вимог статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», суд визнає безпідставними вимоги позивача про визнання протиправним проведення невиїзної документальної планової перевірки позивача за період з 01.01.2012 по 31.12.2013, а тому суд відмовляє у задоволенні позову в цій частині вимог. Між тим, доводи позивача щодо протиправності проведення перевірки, які знайшли своє підтвердження за наслідком розгляду справи і були відображені вище, слугують підставами для оцінки самого податкового повідомлення-рішення відповідача, прийнятого за наслідком проведення відповідної перевірки позивача.
Так, враховуючи встановлені вище порушення порядку проведення перевірки позивача, суд вважає такі порушення вимог ПК України таким, що об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами перевірки позивача та, відповідно, на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки оскаржуваного рішення, оскільки допущені порушення позбавили платника податку права бути обізнаним з підставами її проведення, та, відповідно, правомірністю проведення перевірки, що безумовно мало вплив на реалізацію прав позивача під час перевірки, у тому числі щодо здійснення допуску посадових осіб відповідача до її проведення, реалізацію права платника податків на надання своїх пояснень під час здійснення перевірки.
У даному контексті суд окремо звертає увагу на те, що у постанові від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18 судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду сформувала правовий висновок про те, що оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.
Зазначене вище в сукупності свідчить про обґрунтованість доводів позивача про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення, прийнятого за наслідком перевірки, протиправність якої встановлена судом.
Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:
1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження. 
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Згідно статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 587, 20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд,
В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС в Черкаській області (18002, місто Черкаси, вулиця Хрещатик, будинок 235; код ЄДРПОУ 38775755), за участю третьої особи: Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у місті Києві (04213, місто Київ, проспект Героїв Сталінграда, будинок 58; код ЄДРПОУ 39468697), про скасування податкового повідомлення-рішення та визнання протиправними дій – задовольнити частково.
Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління Міндоходів у Черкаській області від 15.12.2014 №0002921701.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Черкаській області на користь ОСОБА_1 понесені останнім судові витрати у розмірі 6 587, 20 грн (шість тисяч п`ятсот вісімдесят сім гривень двадцять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.