ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/5027/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Лозовського О.А.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідач 1), ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідач 2), Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України ( далі - ЦВЛК ЗСУ, відповідач 3) про визнання протиправним та скасування рішення ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформлене довідкою №2026-0224-1547-5725-0 від 24.02.2026; визнання протиправною бездіяльність ЦВЛК ЗСУ щодо несвоєчасного розгляду скарги ОСОБА_1 від 11.03.2026 №10-03 та зобов`язання ЦВЛК ЗСУ розглянути скаргу від 11.03.2026 №10-03 та за результатами її розгляду організувати проведення повторного медичного огляду ОСОБА_1 , у тому числі шляхом направлення для проходження медичного огляду до іншої ВЛК, ніж та, постанова якої оскаржується, з метою уточнення діагнозу та визначення ступеня придатності до військової служби.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що не погоджується з рішенням ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформленою довідкою від 24.02.2026 №2026-0224-1547-5725-0, якою його визнано придатним до військової служби відповідно до статті 64-в графи ІІ Розкладу хвороб. Позивач вважає, що огляд проведено формально, без повного та об`єктивного дослідження стану здоров`я, без належного врахування поданих медичних документів та наявних хронічних захворювань. ОСОБА_1 , зазначає, що ВЛК не направила його на додаткові обстеження, не надала належної оцінки результатам попередніх висновків лікарів. Крім того, позивач вказує на порушення процедури оформлення постанови ВЛК, оскільки довідка скріплена печаткою іншого органу. Також 11.03.2026 представник позивача подав скаргу до ЦВЛК ЗСУ з вимогою скасувати постанову ВЛК та провести повторний медичний огляд, однак станом на 22.04.2026 (день звернення до суду) скарга не була розглянута, що, на думку позивача, свідчить про протиправну бездіяльність ЦВЛК. 
З наведених підстав просить позов задовольнити.
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 28.04.2026 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами. 
10.06.2026 на адресу суду надійшов відзив, у якому представник ЦВЛК заперечив проти позову та зазначив, що скаргу позивача на довідку ВЛК від 24.02.2026 №2026-0224-1547-5725-0 було розглянуто, а листом від 04.06.2026 №598/9/13766 надано відповідь про відсутність підстав для перегляду постанови ВЛК та направлення на повторний медичний огляд. Відповідач вказав, що надані медичні документи не підтверджують наявності захворювань, які б зумовлювали непридатність позивача до військової служби, а рішення про необхідність повторного огляду належить до дискреційних повноважень ВЛК.
Відповідач 1 та відповідач 2 правом на подання відзиву не скористались.
Витребовуваних документів відповідач 1 суду не надав.
Інших заяв по суті справи до суду не надходили.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 24.02.2026 пройшов медичний огляд ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до довідки ВЛК від 24.02.2026 №2026-0224-1547-5725-0 ОСОБА_1 встановлено діагноз: дорсалгія, люмбоішалгія з легким больовим синдромом, стадія нестійкої ремісії. На підставі статті 64-в графи II Розкладу хвороб позивача було визнано придатним до військової служби.
11.03.2026 представником позивача було направлено скаргу №10-03 до Центральної військово-лікарської комісії на довідку ВЛК від 24.02.2026 з проханням: скасувати постанову військово-лікарської комісії №2026-0224-1547-5725-0 від 24.02.2026; призначити та провести повторний медичний огляд з метою повного й об`єктивного встановлення діагнозу та визначення ступеня придатності до військової служби; направити ОСОБА_1 на додаткове медичне обстеження, у тому числі за профілем неврології та отоларингології; у разі необхідності - направити на стаціонарне медичне обстеження для уточнення діагнозу відповідно до вимог Положення про військово-лікарську експертизу; витребувати матеріали військово-лікарської справи позивача, зокрема медичну картку огляду, висновки лікарів-спеціалістів, результати проведених обстежень та інші документи, на підставі яких було прийнято оскаржувану постанову.
Станом на 22.04.2026 відповіді від ЦВЛК ЗСУ не отримано, рішення за поданою скаргою не прийнято, а матеріали перевірки не надано, що свідчить про допущену протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень та порушення права позивача на своєчасний і ефективний адміністративний розгляд його звернення.
Не погоджуючись із постановою ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформленою довідкою від 24.02.2026 №2026-0224-1547-5725-0, якою його визнано придатним до військової служби, а також із не розглядом ЦВЛК ЗСУ скарги від 11.03.2026 №10-03 на зазначену постанову, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Правове регулювання щодо даних правовідносин передбачене Законом України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232).
Згідно з частиною першою статті 1 Закону №2232 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України “Про оборону України”, “Про Збройні Сили України”, “Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію”, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 3 Закону №2232-XII).
Як встановлено частиною третьою статті 1 даного Закону, військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
За приписами частини першої статті 39 Закону №2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”. На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації. Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.
Преамбулою Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” від 21.10.1993 №3543-XII (в редакції Закону на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №3543-XII) визначено, що цей Закон встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Абзацами 2, 4 частини першої статті 22 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” передбачено, що громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
Відповідно до частини п`ятої статті 22 Закону №3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Положення №402 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що воно визначає процедуру проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями, визначеними у главі 2 цього розділу.
Це Положення поширюється на військовослужбовців Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, членів їх сімей, призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Згідно з пунктом 1.2 розділу І Положення №402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців, які проходять базову військову службу); військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; встановлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів, осіб, звільнених з військової служби, а також причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), які призвели до смерті військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби.
Пунктом 2.1 розділу І Положення №402 передбачено, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
ВЛК приймають постанови у тому числі на виїзних засіданнях та, в окремих випадках (лікування за кордоном) - дистанційно.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Постанови ВЛК можуть бути відмінені або скасовані штатними ВЛК.
Постанова ВЛК скасовується у випадках, коли попередня постанова ВЛК на дату її прийняття не відповідала законодавству та/або була прийнята на підставі недійсних документів.
Постанова ВЛК відміняється у випадках, коли необхідно привести зміст попередньої постанови ВЛК (яка була прийнята правильно) у відповідність до чинного законодавства.
Відповідно до пункту 2.2 розділу І Положення №402 штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону.
Штатні ВЛК комплектуються лікарями із клінічною підготовкою за однією з лікарських спеціальностей (терапія, хірургія, неврологія, психіатрія, оториноларингологія, офтальмологія, організація охорони здоров`я тощо), з досвідом роботи у військових частинах та закладах охорони здоров`я (установах).
Залучати особовий склад штатних ВЛК для вирішення питань та завдань, не пов`язаних із військово-лікарською експертизою, забороняється.
Підпунктом 2.5.1. пункту 2.5 Положення визначено, що до позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать: госпітальні ВЛК; гарнізонні ВЛК; ЛЛК; ВЛК Десантно-штурмових військ; ІНФОРМАЦІЯ_6 ; ВЛК Сухопутних військ Збройних Сил України; ВЛК Сил спеціальних операцій Збройних Сил України; ВЛК інших закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності.
Згідно з п.п.2.5.2 п.2.5 даного Положення №402 позаштатні (постійно та тимчасово діючі) ВЛК призначаються у складі голови, заступника голови (може призначатись один з членів комісії), членів комісії (не менше ніж три лікарі) і секретаря з числа фахівців з медичною освітою. До складу ВЛК можуть призначатися лікарі інших спеціальностей.
Як вбачається з п.п. 2.5.4 п.2.5 штатні і позаштатні (постійно та тимчасово діючі) ВЛК (ЛЛК) з питань військово-лікарської та лікарсько-льотної експертизи підпорядковуються вищим штатним ВЛК.
Згідно п.2.8. розділу I Положення №402 ВЛК ТЦК та СП створюється при районному (міському) ТЦК та СП.
Для керівництва і контролю за діяльністю цих комісій при ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя створюються відповідно Кримська республіканська, обласні, Київська міська та Севастопольська міська ВЛК.
Головою ВЛК районного (міського) ТЦК та СП призначається лікар, який пройшов тематичне удосконалення (підвищення кваліфікації) з питань військово-лікарської експертизи або має досвід виконання обов`язків у складі військово-лікарських комісій не менше одного року, наказом керівника районного ТЦК та СП після погодження з керівником районного (міського) державного або комунального закладу охорони здоров`я (установи), головою ВЛК обласного ТЦК та СП, Автономної Республіки Крим, ІНФОРМАЦІЯ_7 , 
ІНФОРМАЦІЯ_8 (Автономної Республіки Крим, ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ) призначається начальник медичного відділення цього ТЦК та СП наказом керівника ТЦК та СП після погодження з начальником ВЛК регіону.
Персональний склад ВЛК при районному (міському), обласному ТЦК та СП визначається наказами відповідних керівників ТЦК та СП на підставі наданої начальником (керівником) закладу охорони здоров`я (установи) інформації про перелік медичних працівників, які залучаються до роботи ВЛК при районному (міському), обласному ТЦК та СП, із зазначенням їх спеціальностей.
Роз`яснення ВЛК регіону та ЦВЛК з питань військово-лікарської експертизи є обов`язковими для виконання ВЛК ТЦК та СП.
ВЛК ТЦК та СП має право приймати постанови відповідно до цього Положення.
Підпунктами 2.8.3 - 2.8.5 пункту 2.8 даного Положення передбачено, що ВЛК ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, областей, міста Києва мають право переглядати постанови ВЛК районного (міського) ТЦК та СП, крім постанов, які згідно з цим Положенням підлягають розгляду, контролю та затвердженню ЦВЛК, ВЛК регіону.
На ВЛК районного (міського) ТЦК та СП покладається огляд громадян відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу I, пункту 1.4 глави 1 розділу II цього Положення. Рішенням ВЛК регіону на ВЛК ТЦК та СП покладається огляд інших громадян.
У порядку контролю на ВЛК ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, області, міста Києва покладається огляд (переогляд) осіб відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу I, пункту 1.4 глави 1 розділу II цього Положення. У воєнний час перевірка свідоцтв про хворобу з постановами про непридатність до військової служби проводиться за наданими на розгляд з ТЦК та СП медичними документами, а за медичними показаннями - шляхом проведення контрольного медичного огляду перед направленням на затвердження в штатні ВЛК.
Згідно абзаців 1-2 п.3.3. розділу І Положення №402 скарги на дії (бездіяльність) чи постанови позаштатних ВЛК подаються до штатних ВЛК згідно з адміністративно-територіальними зонами відповідальності, наведеними у додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 16.11.2016 №608 “Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення”.
Штатні ВЛК перевіряють відповідність прийнятих позаштатними ВЛК постанов встановленому діагнозу та вимогам цього Положення, на підставі доданих до звернення оригіналів медичних документів або належним чином завірених їх копій.
Як вбачається із пункту 2.4.5 розділу І Положення №402, ВЛК регіону має право, зокрема, оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати, відміняти або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК. Постанову про придатність до військової служби осіб, звільнених з військової служби, на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК; направляти у заклади охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України на контрольне обстеження, медичний огляд, повторний медичний огляд військовослужбовців, членів їх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби), військовозобов`язаних, резервістів.
Відповідно до підпунктів 2.3.5 та 2.4.10, 3.3 розділу І Положення №402 постанови ВЛК регіонів, обласних ТЦК та СП, та ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.
Пунктом 1.1 розділу ІІ Положення №402 передбачено, що медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі - інші військові формування), у мирний час та під час дії особливого періоду. При встановленні діагнозу насамперед враховуються результати фізикального обстеження та спеціальних досліджень. Якщо дані попередньої медичної документації не співпадають з результатами актуального обстеження, проводиться спільний огляд (консиліум) за участі провідних (головних) медичних фахівців, під час якого може прийматись рішення про неврахування контраверсійних результатів попередніх досліджень (документів, виписок, заключень тощо) та госпіталізацій при винесенні експертного рішення.
Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема, до військової служби допризовників, призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти).
Згідно з пунктом 1.2 розділу ІІ Положення №402 постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).
Розклад хвороб розроблений відповідно до вимог Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я 10-го перегляду (далі - МКХ-10).
Згідно з пунктом 1.4 розділу ІІ Положення №402 медичний огляд контингентів, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення, проводиться в порядку, визначеному таблицею. 
Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що під час дії воєнного стану та проведення мобілізації військовозобов`язані підлягають медичному огляду за наявності для цього підстав.
За результатами медичного огляду ВЛК відповідного рівня приймає рішення про придатність чи не придатність військовослужбовця до військової служби, яке оформляється відповідною довідкою.
Підставами, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги є те, що результати довідки ВЛК від 24.02.2026 №2026-0224-1547-5725-0 не відповідають дійсним його хворобам та діагнозам, обстеження проведені поверхнево і не повно, а придатність до військової служби визначена всупереч норм, викладених у Додатку 1 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністерства оборони України №402 від 14.08.2008 (пункт 1.2 глави 1 розділу II) Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, служби у військовому резерві військової служби.
Так, судом встановлено, що 24.02.2026 ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 прийнято довідку №2026-0224-1547-5725-0 про придатність ОСОБА_1 до військової служби. При цьому, комісія керувалась ст. 64в графи ІІ Розкладу хвороб.
Штатні ВЛК перевіряють відповідність прийнятих позаштатними ВЛК постанов встановленому діагнозу та вимогам цього Положення, на підставі доданих до звернення оригіналів медичних документів або належним чином завірених їх копій, а також наявних медичних записів та висновків у відповідних реєстрах електронної системи охорони здоров`я
В межах проведення даного оскарження та перевірки рішень ВЛК ОТЦК та СП штатною комісією може бути здійснено направлення на контрольне медичне обстеження за наявності для цього підстав.
Водночас, суд звертає увагу на те, що у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі, а тому приходить висновку про відсутність порушень зі сторони відповідача у процедурі прийняття рішення від 24.02.2026 про придатність позивача до військової служби та відсутності протиправності дій щодо проведення медичного огляду позивача.
З даного приводу суд звертає увагу на правові висновки Верховного Суду у цій категорії справ. 
Так, Верховний Суд у постанові від 12.06.2020 у справі №810/5009/18 зробив правовий висновок про те, що до повноважень суду не належить надання оцінки діагнозу на предмет того, чи підпадає він під дію статей розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби з посиланням на пункт 3.13 глави 3 розділу II Положення №402. Відповідно до цієї норми у спірних питаннях та складних випадках право на винесення остаточного рішення залишається за ЦВЛК. Для цього ТЦК СП направляє в регіональну штатну ВЛК, на території якої проживає заявник, його заяву, медичні документи, які є в заявника або одержані військовим комісаріатом із цивільних (військових) лікувальних закладів, військовий квиток.
Розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки як попередньо зазначалося, суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд в межах розгляду справи не вправі надавати власну оцінку на предмет наявності підстав для визнання позивача таким, що придатний чи непридатний до військової служби, оскільки означені питання є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії.
Верховний Суд у постанові від 10.02.2022 у справі №160/7153/20 зазначив, що дискреційні повноваження це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким. З огляду на положення статті 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Поняття дискреційних повноважень наведене, зокрема, у Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2, відповідно до яких під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Отже, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними) (рішення Верховного Суду у справі № 826/10085/16).
Отже, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі «Педерсен і Бодзгор проти Данії» зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних державних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї.
Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належали б до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
Отже, ВЛК надано виключне право встановлення формулювань в яких приймаються постанови ВЛК. Жоден інший орган влади не може брати на себе відповідні повноваження.
Також слід зазначити, що питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.
Надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступені придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.
У межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі №806/526/16.
За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.
Крім того, як судом вже було зазначено, передумовою встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв військовослужбовців є певний алгоритм дій уповноваженого органу щодо вивчення наданих на розгляд комісії документів.
Верховний Суд у постанові від 12.02.2021 у справі №820/5570/16 зауважив, що розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки, як попередньо зазначалося, суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.
Відтак, суд не оцінює надану медичну документацію щодо його діагнозу, оскільки це перебуває поза межами компетенції суду.
Підсумовуючи наведене, суд не може погодитись з доводами позивача, викладеними у позовній заяві та вважає, що відповідач 1 діяв у межах повноважень, у повній відповідності до приписів частини 2 статті 2 КАС України, згідно з якими суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти та приймати рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
При цьому суд зауважує, що в даному випадку відповідачем 1 процедура медичного огляду та прийнятого за його наслідками рішення не є порушеною, а постанова ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка оформлена довідкою ВЛК №2026-0224-1547-5725-0 від 24.02.2026 про визнання ОСОБА_1 придатним до військової служби на особливий період, є такою, що винесена правомірно. 
Відтак, позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення.
Суд зазначає, що представник позивача посилається на невідповідність висновку ВЛК дійсним хворобам позивача та на порушення процедури проходження медичного огляду при ВЛК.
Разом з тим, суд звертає увагу, що позивач своїм правом на звернення із скаргою до ВЛК вищого рівня, як визначено даним Положенням, скористався, подавши скаргу до ЦВЛК ЗСУ з вимогою скасувати постанову ВЛК та провести повторний медичний огляд, однак станом на 22.04.2026 (день звернення до суду) скарга не була розглянута, що, на думку позивача, свідчить про протиправну бездіяльність ЦВЛК. 
Суд зазначає, що підпунктом 2.3.3 пункту 2.3 розділу І Положення №402 встановлено, що на Центральну військово-лікарську комісію покладається перевірка якості лікувально-профілактичної роботи у цілях військово-лікарської експертизи серед військовослужбовців у військових частинах і закладах охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України, а також розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи.
Згідно з підпунктом 2.3.4 пункту 2.3 розділу І Положення №402 Центральна військово-лікарська комісія має право, зокрема, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК ЗСУ.
Так, у довідці ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 №2026-0224-1547-5725-0 від 24.02.2026, складеній за результатами медичного огляду ОСОБА_1 , відповідно до статті 64-в графи ІІ Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, позивача визнано придатним до військової служби.
При цьому, як зазначає позивач, у постанові не враховано захворювання - діагноз «хвороба Меньєра», який підлягає оцінці відповідно до статті 35 графи II Розкладу хвороб, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 №402.
Як слідує із матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивачем було додано численні медичні документи, зокрема згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого №9748-1390, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Ковельської центральної районної лікарні з 12.07.2024 по 19.07.2024, де йому встановлено діагноз: помірно виражені статико-координаторні порушення; цереброваскулярна хвороба; хвороба Меньєра з вираженим цефалгічним синдромом; вертеброгенна радикулопатія з вираженим больовим синдромом. Також ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні Ковельської центральної районної лікарні з 16.09.2024 по 23.09.2024, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №12706-1767, з діагнозом: помірно виражені статико-координаторні порушення; цереброваскулярна хвороба з вегетосудинною дисфункцією; хвороба Меньєра з вираженим цефалгічним синдромом; стійка церебрастенія; часті мігренозні цефалгії; вертеброгенна радикулопатія з вираженим больовим синдромом. Відповідно до виписного епікризу від 13.11.2024 йому було встановлено діагноз: спинний синдром з іррадіацією болю; порушення рівноваги (запаморочення); цервікалгія; статико-координаційні порушення; вертеброгенна цервікалгія; хронічна цервікалгія з помірним больовим синдромом; шийний лордоз із реверсією у кіфоз; хвороба Меньєра. З 05.02.2025 по 11.02.2025 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні, де встановлено діагноз: помірно виражені статико-координаторні порушення; цереброваскулярна хвороба з вегетосудинною дисфункцією; хвороба Меньєра з вираженим цефалгічним синдромом; стійка церебрастенія; часті мігренозні напади; вертеброгенна радикулопатія L5–S1; остеохондроз поперекового відділу хребта. Згідно з результатами МРТ головного мозку від 08.09.2020 встановлено ангіодистонію, а також гіперінтенсивне вогнище до 10 мм у зоні переднього рогу лівого бокового шлуночка, що підтверджується консультаційним висновком лікаря невролога.
Разом з тим, суд зазначає, що питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.
Суд зазначає, що відповідно до підпункту 2.3.4 пункту 2.3 розділу І Положення №402 ЦВЛК має право: оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК з питань військово-лікарської експертизи; перевіряти організацію медичного огляду військовослужбовців та інших осіб у військових, цивільних лікувальних закладах, військових частинах; перевіряти організацію та стан лікувально-діагностичної роботи у військових, цивільних лікувальних закладах, медичних підрозділах військових частин та ВВНЗ у цілях військово-лікарської експертизи; витребовувати документи в частині, що характеризують обставини отримання захворювання, поранення, травми, каліцтва, необхідні для прийняття постанови про їх причинний зв`язок, а саме: виписки (витяги) з матеріалів адміністративного розслідування, матеріалів дізнання або судового розгляду, а також витяги з наказів, актів; особові та пенсійні справи, медичні документи (у разі витребовування оригіналів зазначених документів вони повертаються за належністю після складання протоколу); архівні довідки, характеристики та інші документи, необхідні для прийняття постанови (у разі надання копій зазначених вище документів копії підшиваються до складеного протоколу та передаються до архіву зі строком зберігання 50 років); залучати головних медичних фахівців Міністерства оборони України, лікарів-спеціалістів Національного військово-медичного клінічного центру та інших військових лікувальних закладів, спеціалістів інших спеціальностей, начальників медичної служби та представників командування (керівництва) військових частин, де проходить службу військовослужбовець, що оглядається, для вирішення питань військово-лікарської, лікарсько-льотної експертизи; перевіряти у військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я України організацію, стан та результати лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників та призовників, медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, осіб, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів; направляти у військові лікувальні заклади на контрольне обстеження та медичний огляд військовослужбовців, членів їх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби), військовозобов`язаних, резервістів, працівників; запитувати від військових, цивільних лікувальних закладів, військових частин, військових комісаріатів і ВВНЗ додаткові дані для аналізу, узагальнення та оцінки результатів військово-лікарської експертизи; надавати до Генерального штабу Збройних Сил України, командуванням видів, Сил підтримки Збройних Сил України, керівникам органів місцевої адміністрації результати лікувально-оздоровчої роботи, проведеної серед допризовників та призовників, медичного огляду військовослужбовців, членів їх сімей, кандидатів на навчання у ВВНЗ, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних, резервістів та іншого контингенту.
Абзацом 15 підпункту 2.3.4 пункту 2.3 глави 2 розділу I Положення №402 передбачено, що ЦВЛК має право розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України; надавати роз`яснення щодо формулювання постанов ВЛК (ЛЛК).
Відповідно до 2.3.5 Положення №402 Постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.
Судом встановлено, що представником позивача 11.03.2026 до ЦВЛК ЗСУ подано скаргу №10-03 на постанову ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 оформлену довідкою від 24.02.2026 №2026-0224-1547-5725-0. Однак станом на дату звернення позивача до суду та відкриття провадження у справі будь-якої відповіді за результатами розгляду вказаної скарги позивач не отримав, а доказів її розгляду відповідачем надано не було.
Лише після звернення позивача до суду 23.04.2026 та відкриття провадження 28.04.2026 у даній справі ЦВЛК ЗСУ надала відповідь на скаргу листом від 04.06.2026 №598/9/13766. 
Таким чином, відповідь була надана майже через три місяці після надходження скарги та вже після виникнення спірних правовідносин і реалізації позивачем права на судовий захист.
Відповідно до пункту 3.1 глави 3 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України №402 вимоги до звернень, порядок та строки їх розгляду регулюються, зокрема, Законом України «Про звернення громадян». Згідно зі статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а у виняткових випадках цей строк може бути продовжений, але не більше ніж до сорока п`яти днів, про що заявник повинен бути повідомлений.
Матеріали справи не містять доказів того, що позивача було повідомлено про продовження строку розгляду його скарги чи про наявність обставин, які перешкоджали її своєчасному розгляду. Також відповідачем не надано доказів прийняття будь-якого рішення за результатами розгляду скарги у строки, визначені законодавством.
Отже, ЦВЛК ЗСУ не забезпечила своєчасного розгляду скарги позивача та не надала відповідь у встановлені законодавством строки, що свідчить про допущення протиправної бездіяльності. Надання відповіді лише після звернення особи до суду не спростовує факту порушення строків розгляду звернення та не свідчить про належне виконання відповідачем покладених на нього обов`язків.
Отже, у спірному випадку має місце протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень щодо несвоєчасного розгляду скарги позивача, в якій позивач, не погодившись із висновками ВЛК відповідно до довідки від 24.02.2026 №2026-0224-1547-5725-0, оскаржує її у порядку, передбаченому Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402, до ЦВЛК. 
Саме постанова ЦВЛК є актом індивідуальної дії, який в подальшому скаржник може оскаржити у відповідності до пункту 2.3.5 Положення №402 та є підставою для перегляду її в судовому порядку.
Наведені обставини свідчать про несвоєчасний розгляд скарги позивача, тому вказана розбіжність не може бути усунута судом.
Таким чином, суд приходить до висновку щодо визнання протиправною бездіяльності Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України щодо несвоєчасного розгляду скарги позивача від 11.03.2026 №10-03.
Відтак позов підлягає до часткового задоволення.
Разом з тим, щодо вимоги позивача про зобов`язання ЦВЛК ЗСУ організувати проведення повторного медичного огляду ОСОБА_1 , у тому числі шляхом направлення для проходження медичного огляду до іншої ВЛК, ніж та, постанова якої оскаржується, з метою уточнення діагнозу та визначення ступеня придатності до військової служби, суд заначає, що така до задоволення не підлягає, оскільки є похідною від вимоги про визнання протиправним та скасування рішення ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформлене довідкою №2026-0224-1547-5725-0 від 24.02.2026, а підстав для скасування вказаного рішення судом не встановлено.
Крім того, суд звертає увагу, що в межах даної справи не надавалась оцінка рішенню ЦВЛК за результатом розгляду скарги позивача від 11.03.2026 №10-03, відтак підстави для направленя позивача для проходження медичного огляду до іншої ВЛК відсутні.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до Рекомендації №R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11.05.1980 на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пункту 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 №1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.
Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовомупорядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.
Відповідно до пункту четвертого частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Частиною четверто статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пункту четвертому частини другої 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владнх повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. На підставі наведеного, суд зазначає, що питання визначення наявності або відсутності підставі для прийняття рішення про направлення позивача на контрольне обстеження та медичний огляд ВЛК для визначення ступеня придатності є дискреційними повноваженнями відповідача. Суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Згідно з частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відтак, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України щодо несвоєчасного розгляду скарги ОСОБА_1 від 11.03.2026 №10-03, з урахуванням висновків суду у цій справі та про відмову в задоволенні решти позовних вимог.
Решта доводів учасників справи висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують, а тому не беруться судом до уваги.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відтак, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України, бездіяльність якого стала підставою для звернення позивача до суду, необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1064,96 грн.
Керуючись статтями 139, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України (вулиця Госпітальна, 16, місто Київ, 01133, ЄДРПОУ 08356179) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України щодо несвоєчасного розгляду скарги ОСОБА_1 від 11.03.2026 №10-03.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України судові витрати у сумі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) гривні 96 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Лозовський