ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" травня 2026 р. Справа№ 910/12554/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Барсук М.А.
суддів: Кропивної Л.В. 
Руденко М.А. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ»
на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2025 
у справі №910/12554/25 (суддя Гумега О.В.)
за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» 
до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ»
про стягнення 57 562,94 грн,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» (далі - відповідач) про стягнення 57 562,94 грн, з яких: 44 990,00 грн страхове відшкодування, 921,00 грн 3% річних, 2 245,94 грн інфляційних втрат та 9 406,00 грн пені. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту № 263/24-Т/Дп/04 від 31.01.2024, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплачено страхове відшкодування на ремонт автомобіля марки Toyota Camry, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому, відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.12.2025 у справі №910/12554/25 позов задоволено повністю.
Стягнуто з відповідача на користь позивача 44 990,00 грн страхового відшкодування, 9 406,00 грн пені, 921,00 грн 3 % річних, 2 245,94 грн інфляційних втрат та 3 028,00 грн судового збору.
Рішення суду обґрунтовано тим, що відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику транспортного засобу, застрахованого у позивача, відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.
При цьому суд зазначив, що у матеріалах справи наявні належні докази, які дозволяють встановити та оцінити розмір шкоди, заподіяної внаслідок спірної дорожньо-транспортної пригоди власнику транспортного засобу «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер: НОМЕР_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із ухваленим рішенням, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2025 у справі №910/12554/25 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на наступне:
- позивач доплатив потерпілій особі страхове відшкодування через 7 з половиною місяців, взявши до уваги лист ТОВ фірма «Алмаз Мотор Лтд», де зазначено, що пошкодження є «скритим дефектом»;
- суд першої інстанції поклав в основу рішення відновлювальний ремонт марки «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_2 , який підтверджується Актами надання послуг № А1005550 від 23.03.2024 та БМ-28001 від 29.10.2024, які не є тими документами, які оцінюють завдану шкоду та розраховують коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу;
- оскільки у відповідача не було і не має основного зобов`язання по доплаті 44 990,00 грн. безпідставно сплачених позивачем своєму страхувальнику, то і підстав для стягнення штрафних санкцій також не має.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.01.2026 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2025 у справі №910/12554/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Владимиренко С.В. - головуючий, Демидова А.М., Ходаківська І.П.
Ухвалою суду 06.01.2026 відкрито апеляційне провадження без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з перебуванням судді Владимиренко С.В. у відпустці.
Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №910/12554/25 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Барсук М.А., судді Руденко М.А., Кропивна Л.В.
Ухвалою суду від 31.03.2026 прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2025 у справі №910/12554/25 та повідомлено сторін, що апеляційна скарга буде розглянута у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Частина 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлено.

Позиції учасників справи

14.01.2026 через систему «Електронний суд» від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги та просив відмовити у її задоволенні.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

31.01.2024 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал страхування» та ОСОБА_1 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 263/24/Дп/04 (далі - Договір). 
Згідно з Договором у позивача був застрахований автомобіль «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер: НОМЕР_1 . Строк дії Договору визначений з 03.02.2024 по 02.02.2025.
22.02.2024 у м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля БАЗ А079.14, реєстраційний номер: НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.
Згідно постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2024 у справі № 932/2067/24 дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 п. 10.1 Правил дорожнього руху України. Зазначеною постановою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , застрахований позивачем - Приватним акціонерним товариством «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ».
З метою визначення вартості відновлюваного ремонту пошкодженого транспортного засобу, проведено його огляд, відповідно до якого складено Акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 26.02.2024.
Відповідно до Рахунку № А1005550 від 26.02.2024, складеного ТОВ фірма «Алмаз Мотор Лтд», вартість відновлювального ремонту автомобіля «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , становить 24 036,18 грн.
Позивачем було складено Розрахунок страхового відшкодування від 27.02.2024 та Страховий акт № 006.00326824-1 від 27.02.2024, згідно змісту яких позивач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та прийняв рішення про виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , в сумі 24 036,18 грн.
28.02.2024 ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 24 036,18 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 10016239.
29.02.2024 позивач направив на адресу відповідача претензію про відшкодування збитків у розмірі 24 036,18 грн.
26.03.2024 відповідачем було перераховано на рахунок позивача кошти у розмірі 24 036,18, що підтверджується платіжною інструкцією № 61529.
На підтвердження понесення витрат на відновлюваний ремонт, позивачем надано Акт №1005550 наданих послуг від 23.03.2024 на суму 24 036,18 грн.
ТОВ фірма «Алмаз Мотор Лтд» було складено Рахунок № БМ-28001 від 11.10.2024, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , становить 44 990,00 грн.
14.10.2024 представниками позивача було проведено додатковий огляд пошкодженого автомобіля «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , і відповідно внесено запис до Акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 26.02.2024.
15.10.2024 ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» надіслало лист ТОВ фірма «Алмаз Мотор Лтд», в якому просило надати відповідь на питання: чи може дане пошкодження автомобіля «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер: НОМЕР_1 вважатися «скритим дефектом» при отриманні пошкоджень передньої лівої частини?
18.10.2024 листом № 626 ТОВ фірма «Алмаз Мотор Лтд» повідомила, що дане пошкодження автомобіля «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , може вважатися скритим дефектом.
Позивачем було складено Розрахунок страхового відшкодування від 14.10.2024 та Страховий акт № 006.00326824-2 від 14.10.2024, згідно змісту яких позивач прийняв рішення про доплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , в сумі 44 990,00 грн.
21.10.2024 ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» здійснило доплату страхового відшкодування у розмірі 44 990,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 50408294.
На підтвердження понесення витрат на відновлюваний ремонт, позивачем надано Акт №БМ-28001 наданих послуг від 29.10.2024 на суму 44 990,00 грн.
Позивач 22.10.2024 на електронну адресу відповідача надіслав Доповнення до претензії № 221024-2017/р від 22.10.2024 на доплату страхового відшкодування, яка залишилась без задоволення, у зв`язку із чим позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому просить стягнути 44 990,00 грн, що є сумою невідшкодованої майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась через порушення правил дорожнього руху водієм, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до змісту глави 82 ЦК України законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа, яка є відповідальною за шкоду, на підставі частини першої статті 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Згідно зі ст. 979 ЦК України (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України «Про страхування», інших законодавчих актів.
Положеннями ст. 980 ЦК України, ст. 89 Закону України «Про страхування» визначено, що предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну.
За приписами п. 59 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, ризик виникнення якої застрахований, з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування або відповідно до законодавства.
Перелік страхових випадків визначається в договорі страхування за згодою сторін, якщо інше не передбачено законодавством. (ч. 7 ст. 93 Закону України «Про страхування»).
Згідно з п. 50 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про страхування» страхова виплата (страхове відшкодування) - грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства.
Страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов договору страхування та/або законодавства зобов`язаний провести страхову виплату в разі настання страхового випадку (п. 54 ч. 1 ст. 1 Закону).
Страхова виплата не може перевищувати розмір прямого збитку, заподіяного страхувальнику та/або іншій особі, передбаченій договором страхування (ч. 7 ст. 94 Закону України «Про страхування»).
Відповідно до частин 3, 4 ст. 102 Закону України «Про страхування» у разі настання події, що має ознаки страхового випадку, страховик зобов`язаний встановити факт, причини та обставини такої події та прийняти з урахуванням умов договору страхування рішення про визнання або невизнання випадку страховим. Здійснення страхової виплати проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених договором страхування) і рішення страховика про визнання випадку страховим та здійснення страхової виплати (страхового акта). У разі визнання випадку страховим страховик здійснює страхову виплату страхувальнику (іншій особі, визначеній договором страхування або законодавством) відповідно до умов договору страхування або законодавства.
Згідно зі ст. ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.
Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 108 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.
Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.
Таким чином, страхувальник, який зазнав майнової шкоди в деліктному правовідношенні, набув право вимоги відшкодування до заподіювача. У зв`язку з виплатою страхового відшкодування до страховика перейшло право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача у межах фактичних витрат.
Як було вірно встановлено судом першої інстанції, на виконання умов Договору та вимог ст. 92 Закону України «Про страхування» позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі у загальному розмірі 69 026,18 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно з частиною 1 статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Частиною другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Як вбачається з матеріалів справи, вина особи, яка керувала транспортним засобом БАЗ А079.14, реєстраційний номер: НОМЕР_3 , встановлена постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.04.2024 у справі № 932/2067/24.
Відповідно до ч. 6 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Ураховуючи норми ст. 993, 1172 Цивільного кодексу України, позивач, виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором страхування, отримав від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдані збитки внаслідок ДТП, що сталася 22.02.2024.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки БАЗ А079.14, реєстраційний номер: НОМЕР_3 , на момент скоєння вищезазначеної ДТП була застрахована відповідачем, згідно з відповідним Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/21797315.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» (в редакції який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
За загальним правилом згідно з положеннями статті 1192 ЦК з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, від 03.10.2018 у справі №760/15471/15-ц звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.
Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у ст. 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень ст. 1194 цього Кодексу. 
Судом встановлено, що фактичні витрати позивача по виплаті страхового відшкодування не перевищують розмір збитку, завданого транспортному засобу, пошкодженому у дорожньо-транспортній пригоді, що підтверджуються вищезазначеними: Актом огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 26.02.2024, Рахунками № А1005550 від 26.02.2024 та № БМ-28001 від 11.10.2024, Розрахунками страхового відшкодування від 27.02.2024 та від 14.10.2024 Страховими актами № 006.00326824-1 від 27.02.2024 та № 006.00326824-2 від 14.10.2024, платіжними інструкціями № 10016239 від 28.02.2024 та № 50408294 від 21.10.2024, Актом №1005550 наданих послуг від 23.03.2024 та Актом №БМ-28001 наданих послуг від 29.10.2024.
Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
Так, у постанові від 03.07.2019 року в справі № 910/12722/18 Верховний Суд вказав, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 року в справі № 922/4013/17.
Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.
Норма частини 1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а отже, така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку станції технічного обслуговування чи акту виконаних робіт.
Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові у справі № 910/22886/16 від 01.02.2018.
А тому доводи апелянта щодо відсутності в матеріалах справи звіту про оцінку майна колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 25.07.2018 у справі №922/4013/17, від 20.03.2018 у справі №911/482/17, від 03.07.2019 у справі №910/12722/18, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати.
З огляду на викладене є вірним висновок суду першої інстанції, що у матеріалах справи наявні належні докази, які дозволяють встановити та оцінити розмір шкоди, заподіяної внаслідок спірної дорожньо-транспортної пригоди власнику транспортного засобу «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер: НОМЕР_1 .
Необґрунтованими є і доводи відповідача щодо наявності підстав для застосування коефіцієнта фізичного зносу.
Так, відповідно до ст. 29 та п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Пунктами 1.6 та 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 (далі - Методика), визначено, що відновлювальний ремонт передбачає здійснення комплексу операцій через заміну складових частин або відновлення справності/роботоздатності ТЗ (транспортного засобу) за формулою визначення вартості ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу ТЗ.
При цьому, за змістом п. п. 7.38 та 7.39 Методики коефіцієнт фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю, для нових складників та складників КТЗ (колісного транспортного засобу), строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, вантажопасажирських КТЗ, причепів, напівпричепів, спеціальних КТЗ, спеціалізованих КТЗ, автобусів; 5 років - для мототехніки.
Винятками стосовно використання зазначених вимог є: а) КТЗ експлуатується в інтенсивному режимі (фактичний середньорічний пробіг щонайменше вдвічі більший за середньорічний нормативний); б) складові частини кузова та оперення кузова, кабіни, рами КТЗ відновлювали ремонтом (крім випадків, що однозначно свідчать про усунення експлуатаційних пошкоджень (наприклад, усунення сколів ЛФП на лицьових поверхнях кузова, усунення деформації методом видалення вм`ятин без пофарбування складової частини)); в) складові частини каркасу кузова, оперення кузова, кабіни та рами мають наскрізну корозію, що призвело до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ; г) складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мають пошкодження у вигляді деформації, за винятком таких, що підпадають під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до п. 1.6 розділу I цієї Методики; ґ) КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 2 до цієї Методики.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що пошкоджений автомобіль «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , 2023 року випуску, відповідно коефіцієнт фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю.
У свою чергу, відповідачем до матеріалів справи не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що складові частини кузова, кабіни, рами КТЗ мали станом на дату ДТП пошкодження у вигляді деформації, що не підпадали під визначення експлуатаційних пошкоджень відповідно до п. 1.6 розділу I Методики, а призвели до зниження витривалості і міцності матеріалу виготовлення цієї складової частини (складових частин) КТЗ. Доказів існування обставин, які є винятковими відповідно до п. 7.39 Методики стосовно застрахованого позивачем автомобіля, матеріали справи також не містять.
Доводи апелянта, що позивач неправомірно доплатив потерпілій особі страхове відшкодування через 7 з половиною місяців, взявши до уваги лист ТОВ фірма «Алмаз Мотор Лтд», де зазначено, що пошкодження є «скритим дефектом», колегія суддів відхиляє з наступних підстав.
Так, у в процесі експлуатації т.з. «Toyota Camry» д.н.з. НОМЕР_1 страхувальником було помічено запотівання лівої фари (зі сторони яка була пошкоджена при ДТП 22.02.2024), на підставі чого 14.10.2024 представниками позивача було проведено додатковий огляд пошкодженого автомобіля «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , з фото фіксацією і відповідно внесено запис до Акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 26.02.2024.
ТОВ фірма «Алмаз Мотор Лтд» було складено Рахунок № БМ-28001 від 11.10.2024, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , становить 44 990,00 грн.
15.10.2024 ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» надіслало лист ТОВ фірма «Алмаз Мотор Лтд», в якому просило надати відповідь на питання: чи може дане пошкодження автомобіля «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер: НОМЕР_1 вважатися «скритим дефектом» при отриманні пошкоджень передньої лівої частини.
18.10.2024 листом № 626 ТОВ фірма «Алмаз Мотор Лтд» повідомила, що дане пошкодження автомобіля «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , може вважатися скритим дефектом, оскільки основний удар під час ДТП (22.02.2024) прийшов на бампер, якій кріпиться за кронштейн фари, вона піддавалась навантаженню, що згодом спричинило деформацію кронштейна. Це призвело до порушення герметичності фари і потраплянню вологи, що визиває запотівання.
Відповідач не надав належних і допустимих доказів, які б спростовували той факт, що пошкодження автомобіля «TOYOTA CAMRY», реєстраційний номер НОМЕР_1 , які були усунуті ТОВ фірма «Алмаз Мотор Лтд» відповідно до рахунку № БМ-28001 від 11.10.2024, виникли саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 22.02.2024, а не були завдані в інший час чи внаслідок іншої дорожньо-транспортної пригоди.
А тому доводи відповідача в цій частині колегія суддів відхиляє.
Враховуючи викладене, зважаючи на положення ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з огляду встановлені полісом ліміти відповідальності за шкоду заподіяну майну та франшизи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість доводів позивача про те, що стягненню з відповідача підлягає сума страхового відшкодування у розмірі 44 990,00 грн.
Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 9 406,00 грн пені, 921,00 грн 3% річних та 2 245,94 грн інфляційних втрат.
Відповідно до статті 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Заперечуючи проти стягнення пені відповідач зазначив про те, що ним вжито всіх належних заходів щодо виплати страхового відшкодування і вини страховика в простроченні не вбачається.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з п. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин по страховому випадку, що настав 22.07.2024) страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:
- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;
- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).
Як вбачається з матеріалів справи, 22.10.2024 на електронну адресу відповідача позивач надіслав Доповнення до претензії № 221024-2017/р від 22.10.2024 на доплату страхового відшкодування, відтак 90-денний строк на виплату страхового відшкодування закінчується 21.01.2025. 
Враховуючи, що відповідач не сплатив доплату суми страхового відшкодування позивачу, суд першої інстанції перевіривши здійснений розрахунок пені за період з 23.01.2025 по 29.09.2025 дійшов до вірного висновку про його обґрунтованість у розмірі 9 406,00 грн.
Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши надані позивачем розрахунки сум 3% річних та інфляційних втрат за загальний період з 23.01.2025 по 29.09.2025 колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2 245,94 грн інфляційних втрат та 921,00 грн 3 % річних.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2025 у справі № 910/12554/25 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.
Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника. 
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ :
1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2025 у справі № 910/12554/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.12.2025 у справі № 910/12554/25 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Матеріали справи №910/12554/25 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. 

Головуючий суддя М.А. Барсук 

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Руденко