Справа № 473/828/26

РІШЕННЯ
іменем України
(додаткове)
"02" червня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., за участю секретаря судового засідання Манучарян А.С., без участі учасників справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч Степан Вікторович, приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Тарас Володимирович, про визнання виконавчого напису нотаріусу таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ
у лютому 2026 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, поданим в його інтересах адвокатом Рупець Наталею Олександрівною, до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 09 березня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2566, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДЕБТ ФОРС» (до заміни сторони виконавчого провадження – ТОВ «Вердикт Капітал») коштів у загальному розмірі 28743,49 грн.
Проте ОСОБА_1 вказував на те, що оспорюваний виконавчий напис вчинено без урахування того, що заборгованість не є безспірною, оскільки подані стягувачем нотаріусу документи не підтверджують наявність та розмір заборгованості за кредитним договором.
Також позивач вказував на те, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису порушив встановлену законом процедуру, оскільки вчинив виконавчий напис на кредитному договорі, що був складений у простій письмовій формі, що суперечить правилам вчинення виконавчих написів.
Виконавчий напис перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В.
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 травня 2026 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, а саме визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 09 березня 2021 року, стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати (судовий збір) у розмірі 1730,56 грн.
08 травня 2026 року на адресу суду від представниці позивача адвоката Рупець Н.О. надійшла заява про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн, у порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України (заява сформована в системі «Електронний суд» 08 травня 2026 року).
Вирішення заяви суд призначив на 02 червня 2026 року о 10 год. 30 хв.
Суд відповідно до ст. 270 ЦПК України вирішує питання щодо ухвалення додаткового рішення без участі учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.
Відповідно до ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Порядок розподілу судових витрат між сторонами передбачений ст. 141 ЦПК України.
Зокрема, згідно ч.ч.1,2, 8 вказаної статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Так, згідно ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Заява про ухвалення додаткового рішення була подана представницею позивача відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу представниця позивача надала суду копію договору про надання правничої допомоги №1НПД від 05 січня 2026 року, копію акта про прийняття-передачі наданих послуг від 07 травня 2026 року (перелік правничої допомоги включає: усна консультація, підготовка проєктів запитів, процесуальних документів, направлення позовної заяви іншим учасникам справи), копію платіжної інструкції № 6127131152280530 від 07 травня 2026 року. Відповідно до вказаних документів вартість правничої допомоги складає 10000,00 грн. 
Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише ті судові витрати, які мають розумний розмір.
Представниця відповідача Костюченко М.І. надіслала на адресу суду заяву, в якій вказувала, що заявлені витрати не відповідають критерію реальності, дійсності, необхідності та розумності.
Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Даний спір є спором незначної складності, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною, справа не передбачає необхідності виконання значного обсягу дій та робіт, необхідних для її підготовки та розгляду.
При цьому, суд враховує обсяг фактично виконаних адвокатом робіт, відповідно до наявних у справі доказів.
З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що співмірними із складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) є витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 270 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ
стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» (місто Київ, вулиця Княжий Затон, будинок 9, приміщення 369, 1, код ЄДРПОУ 43577608) на користь ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ), витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя          Л.В. Лузан