Справа № 953/3939/26 
н/п 1-кп/953/693/26 
ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

"28" травня 2026 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 , 
захисника – адвоката ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження № 12026221130000226 від 19.02.2026 за обвинуваченням:
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 11.12.2025 року Новобаварським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185, ст. 71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 28.07.2025 приблизно в період часу з 00.00 до 03.00 годин, більш точного часу не встановлено, перебував у під`їзді № 6 будинку АДРЕСА_2 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. 
Реалізовуючи свій прямий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, ОСОБА_4 через незамкнені на запірний пристрій вхідні двері квартири АДРЕСА_3 зайшов до вищевказаної квартири, таким чином незаконно проник у житло, де мешкав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Діючи умисно, в умовах воєнного стану, введеного в дію Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022, неодноразово продовженого, останній раз Указом Президента України ОСОБА_7 №235/2025 від 15.04.2025 року на всій території України, затвердженого Законом України №4356-ІХ від 16.04.2025 та діючого на теперішній час по всій території України, достовірно знаючи про його введення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, зайшов через незамкнені двері до житлової кімнати, що розташована першою зліва по коридору, де побачив штани, які висіли на стільці, та з гаманця чорного кольору, що знаходився у кишені вказаних штанів, таємно викрав належні ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 45 000 гривень.
Після чого ОСОБА_4 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, обернувши викрадене майно на свою користь та розпорядився ним у подальшому на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Крім того, в період з 30 по 31 липня 2025 року, більш точна дата не встановлена, приблизно о 15.00 годині, ОСОБА_4 перебував у приміщенні КНП «Міська дитяча поліклініка № 23» ХМР амбулаторія №2, розташованої на першому поверсі 9-ти поверхового житлового будинку за адресою: м.Харків, вул.Нескорених, 12-Є, де у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна. 
Реалізовуючи свій прямий умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи повторно, ОСОБА_4 через незамкнені двері зайшов у медичний кабінет № 7 КНП «Міська дитяча поліклініка № 23» ХМР амбулаторія №2 за вищевказаною адресою, таким чином незаконно проник у інше приміщення. Діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, введеного в дію Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022, неодноразово продовженого, останній раз Указом Президента України ОСОБА_7 №235/2025 від 15.04.2025 року на всій території України, затвердженого Законом України №4356-ІХ від 16.04.2025 та діючого на теперішній час по всій території України, достовірно знаючи про його введення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, з жіночої сумки чорного кольору, належної ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка знаходилась у шафі, таємно викрав належні останній грошові кошти в сумі 8000 гривень.
Після чого, ОСОБА_4 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, обернувши викрадене майно на свою користь та розпорядився ним у подальшому на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Дотримуючись засад кримінального судочинства, а саме доступу до правосуддя і змагальності сторін та свободи в поданні ними доказів, відповідно до вимог ст. 351 КПК України, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в інкримінованих йому злочинах визнав повністю, пояснив суду, що скоїв злочин саме так як вказано в обвинувальному акті. Фактичні обставини справи, кваліфікацію злочину, наслідки злочину не оспорює, заявлені цивільні позови визнав в повному обсязі.
Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, в порядку вимог ст. 135 КПК України, що відповідно до вимог ст. 325 КПК України не є перешкодою для проведення судового розгляду. Відповідно до наданих до суду заяв просили розглядати справу без їх участі, цивільні позови підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. 
Обвинувачений вважав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які нею не оспорюються. Цю позицію підтримала і сторона обвинувачення.
Сторони кримінального провадження під час судового розгляду клопотань про визнання доказів недопустимими не подавали.
Судом роз`яснені положення ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам процесу вони зрозумілі.
Беручи до уваги повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 , своєї вини, а також те, що сторони не піддають сумніву фактичні обставини справи, відсутність у суду сумніву в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності його позиції, суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти недоцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ними не оспорюються, розглянув дане кримінальне провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, попередньо роз`яснивши наслідки такого порядку дослідження доказів, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів досудового розслідування, зокрема даних, що характеризують особу обвинуваченого. 
Суд проводив розгляд даного кримінального провадження лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Аналізуючи обставини, що визнаються учасниками судового провадження, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в обсязі пред`явленого обвинувачення (ст. 337 КПК України) є доведеною. 
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, тобто:
- таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, з проникненням в житло, в умовах воєнного стану;
- таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, з проникненням в інше приміщення, в умовах воєнного стану.
Така юридична оцінка дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам, встановленим по справі.
Даними, що характеризують особу обвинуваченого встановлено, що він неодружений, із середньою спеціальною освітою, офіційно не працюючий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, має постійне місце реєстрації, раніше неоднаразово судимий за злочини проти власності. 
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає з`явлення із зізнанням та щире каяття.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно з ст. 12 КК України є тяжким злочином, наявність пом`якшуючої та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного, його відношення до скоєного та щире каяття, у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 11.12.2025 засуджений Новобаварським районним судом м.Харкова за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України та призначено покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Відповідно до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Шевченківського районного суду м. Харкова від 12.06.2025, визначивши ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.
Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення, вина у вчиненні яких доведена у даному кримінальному провадженні, до постановлення 11.12.2025 вироку Новобаварським районним судом м.Харкова, суд доходить висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Новобаварського районного суду м. Харкова від 11.12.2025, більш суворим покаранням, призначеним цим вироком суду (постанова Верховного Суду від 08.11.2022 справа № 464/226/20).
Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.
При призначенні остаточного покарання немає правових підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 вимог статті 69 КК України (призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом), 69-1 КК України та вимог статті 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробуванням).
Визначаючи покарання суд враховує, що воно має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими так і іншими особами.
Запобіжний захід  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у даному кримінальному провадженні не обирався. 
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 та цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, що завдана кримінальним правопорушенням, підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки в цій частині цивільний позов повністю визнається обвинуваченим ОСОБА_4 , а заявлені вимоги відповідають засадам розумності, виваженості та справедливості.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 369, 370, 373, 374 КПК України, суд – 

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 4 (чотири) місяці.
На підставі ч. 4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Новобаварського районного суду м. Харкова від 11.12.2025 року більш суворим покаранням за цим вироком, визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 4 (чотири) місяці.
Початок строку відбування покарання  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рахувати з 28 травня 2026 року. 
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 11.12.2025 по 27.05.2026 включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. 
Запобіжний захід ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у даному кримінальному провадженню не обирався.
Тимчасово залишити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили.
Цивільний позов  ОСОБА_8 про відшкодування шкоди, що завдана кримінальним правопорушенням – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_8 , матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в сумі 8 000 (вісім тисяч) грн. 00 коп. 
Цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, що завдана кримінальним правопорушенням – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_6 , матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, в сумі 45 000 (сорок п`ять тисяч) грн. 00 коп. 
Після набрання вироком законної сили, речові докази, а саме: 
- сумку чорного кольору з надписом: «minmin» - залишити в розпорядженні потерпілої ОСОБА_8 ;
- штани зелені піксельні та гаманець чорного кольору - залишити в розпорядженні потерпілого  ОСОБА_6 .
Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, а ОСОБА_4 - в той же строк з моменту вручення йому копії цього вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий - суддя ОСОБА_1