Справа № 930/837/26
№2/930/945/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.06.2026 року       Немирівський районний суд
Вінницької області
в складі головуючого судді:     Алєксєєнка В.М.
при секретарі:       Загребельного О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирові цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до Райгородської сільської ради про визнання права власності на самочинно переобладнані приміщення, -
В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Райгородської сільської ради про визнання права власності на самочинно переобладнані приміщення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 14 березня 2011 року, яке набрало законної сили 25 березня 2011 року, за позивачем було визнано право власності на нежитлову будівлю, облаштовану під кафе-бар, позначену в технічному паспорті літерою «А», загальною площею 72,8 кв. м, у тому числі приміщення № НОМЕР_1 , приміщення № НОМЕР_2 , кухню № НОМЕР_3 та котельню № НОМЕР_4 , розташовані за межами населеного пункту в смузі відчуження автомобільної дороги Львів – Кіровоград – Знам`янка на 444 км + 500 м (праворуч) на території Немирівського району Вінницької області.
Право власності на зазначене нерухоме майно було зареєстровано за позивачем 28 листопада 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується витягом № 105841560 від 01 грудня 2017 року.
Рішенням виконавчого комітету Райгородської сільської ради № 52 від 03 вересня 2004 року позивачу було погоджено надання дозволу на розроблення проєкту відведення земельної ділянки площею 0,02 га для здійснення підприємницької діяльності.
15 жовтня 2004 року Немирівською районною державною адміністрацією Вінницької області прийнято розпорядження № 360 «Про розробку проєкту відведення земельної ділянки приватному підприємцю ОСОБА_1 ». У подальшому, 26 травня 2005 року після виготовлення необхідної документації Немирівською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження № 161 «Про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення та надання земельної ділянки в оренду ПП ОСОБА_1 на території Райгородської сільської ради» у смузі відчуження автомобільної дороги Львів – Кіровоград – Знам`янка на 444 км + 500 м (праворуч).
Немирівським районним відділом земельних ресурсів зазначеній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 0523086400:03:001:0015. 30 травня 2005 року між Немирівською районною державною адміністрацією та позивачем було укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до якого останньому надано у платне користування земельну ділянку площею 0,0128 га несільськогосподарського призначення для ведення комерційної діяльності строком на 10 років із правом поновлення договору на новий строк.
Пунктом 30 договору оренди передбачено право орендаря самостійно господарювати на наданій у користування земельній ділянці з дотриманням умов договору оренди землі, а також будувати в установленому законом порядку виробничі та інші будівлі й споруди відповідно до вимог чинного законодавства.
Позивач зазначає, що після отримання рішення суду та державної реєстрації права власності у 2018 році ним у межах наданої в оренду земельної ділянки було здійснено часткову реконструкцію та прибудову до нежитлової будівлі. Після проведення зазначених робіт об`єкт нерухомого майна складається з нежитлової будівлі (кафе-бару) літ. «А» загальною площею 100,5 кв. м, прибудов літ. «А1» та «А2», а також навісів літ. «а» та «а1», розташованих за адресою: Вінницька область, Гайсинський район, Райгородська територіальна громада, автомобільна дорога Стрий – Тернопіль – Кропивницький – Знам`янка, 446 км + 358 м. Таким чином, загальна площа будівлі збільшилася на 28 кв. м.
Зі слів позивача, реконструкція та прибудова були здійснені за власні кошти без отримання всіх необхідних дозвільних документів та без розроблення проєктно-кошторисної документації, оскільки оформлення такої документації потребувало значних матеріальних витрат і часу. Також ним не було дотримано встановленої процедури введення зазначених приміщень в експлуатацію.
Позивач вказує, що розташування та конструктивні елементи будівлі відповідають технічним і будівельним нормам, не порушують прав інших осіб та не створюють перешкод для доступу до інженерних мереж і комунікацій.
Крім того, у 2025 році позивачем було вжито заходів щодо поновлення орендних відносин із Райгородською сільською радою Гайсинського району стосовно земельної ділянки площею 0,0128 га, на якій розташований спірний об`єкт нерухомості, у зв`язку з чим 19 січня 2026 року між сторонами укладено договір оренди землі.
Позивач вважає, що земельна ділянка, на якій здійснено реконструкцію та прибудову, надана йому на законних підставах, що відповідає вимогам статті 376 ЦК України.
Також позивач зазначає, що 15 квітня 2026 року він звернувся до органу державного архітектурно-будівельного контролю через особу, яка здійснювала технічну інвентаризацію будівлі, з метою прийняття об`єкта в експлуатацію.
Однак 06 травня 2026 року ним отримано відповідь про відмову у видачі документів щодо прийняття об`єкта в експлуатацію з підстав невідповідності цільового призначення земельної ділянки вимогам пункту 9 розділу V «Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
При цьому позивач зазначає, що земельна ділянка площею 0,0128 га має цільове призначення для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель суб`єктів господарювання, пов`язаних із здійсненням підприємницької діяльності, а тому використовується відповідно до її цільового призначення.
Посилаючись на викладені обставини, позивач вважає, що іншим способом, окрім звернення до суду, оформити право власності на самочинно реконструйований об`єкт нерухомого майна не має можливості, у зв`язку з чим просить позов задовольнити.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 , не з`явився надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить їх задовольнити.
Представник відповідача Райгородської сільської ради в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі. Позов визнає у повному обсязі, заперечень щодо заявлених вимог не має.
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб.
Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно з вимогами ч.ч. 1,2, 6 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Судом встановлено, що відповідно до рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 14 березня 2011 року за позивачем визнано право власності на нежитлову будівлю, облаштовану під кафе-бар, позначену в технічному паспорті літерою «А», загальною площею 72,8 кв. м.
Право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна зареєстровано за позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Також судом установлено, що земельна ділянка, на якій розташований спірний об`єкт нерухомого майна, перебуває у користуванні позивача на підставі договору оренди землі. На час розгляду справи між позивачем та Райгородською сільською радою діє договір оренди земельної ділянки від 19 січня 2026 року, предметом якого є земельна ділянка площею 0,0128 га з кадастровим номером 0523086400:03:001:0015.
Із наданого суду технічного паспорта та інших письмових доказів убачається, що після проведення реконструкції та прибудови загальна площа нежитлової будівлі збільшилася з 72,8 кв. м до 100,5 кв. м. При цьому реконструкція та прибудова були здійснені без отримання відповідних дозвільних документів та без введення об`єкта в експлуатацію в установленому законом порядку.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно є самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи без належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
За змістом частини третьої статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно.
Частиною п`ятою статті 376 ЦК України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
З наданих суду доказів убачається, що земельна ділянка, на якій розташований спірний об`єкт нерухомості, перебуває у законному користуванні позивача. Відомостей про припинення права користування земельною ділянкою або про наявність спору щодо такого права матеріали справи не містять.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року за № 6 „ Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)" визначено, що відповідно до ст. 376 ЦК України суди розглядають справи щодо самочинного будівництва, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудоване майно власником земельної ділянки.
Відповідно до постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 (про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва) під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.
Крім того, матеріалами справи підтверджується, що реконструйований об`єкт фактично існує, пройшов технічну інвентаризацію та відображений у технічній документації. Доказів того, що проведена реконструкція порушує будівельні, санітарні, протипожежні чи інші обов`язкові норми або створює загрозу життю та здоров`ю людей, суду не надано.
Відповідачем не подано доказів порушення внаслідок проведеної реконструкції прав чи законних інтересів інших осіб, а також заперечень щодо користування позивачем земельною ділянкою, на якій розташований спірний об`єкт.
Суд також бере до уваги, що позивач вжив заходів щодо оформлення спірного об`єкта в позасудовому порядку, однак отримав відмову у прийнятті його в експлуатацію, у зв`язку з чим звернувся за захистом свого права до суду.
Розглядаючи справи про визнання права власності на нежитлову будівлю, Верховний Суд зазначав, що звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. (постанова Верховного Суду від 04.06.2018р. у справі №640/13030/16-ц, постанова Верховного Суду від 18.02.2019р. у справі №308/5988/17-ц,).
Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що здійснена позивачем реконструкція та прибудова до належної йому нежитлової будівлі є самочинним будівництвом у розумінні статті 376 ЦК України, однак спірний об`єкт розташований на земельній ділянці, яка перебуває у законному користуванні позивача, а визнання права власності на нього не порушує прав, свобод та законних інтересів інших осіб.
За таких обставин суд вважає доведеними заявлені позовні вимоги та приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем права власності на самочинно реконструйовану нежитлову будівлю з прибудовами в складі та характеристиках, визначених технічною документацією.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оскільки сторонами не заявлені вимоги щодо розподілу між ними судових витрат, то їх розподіл відповідно до ст. 141 ЦПК України судом не здійснюється.
Керуючись ст.ст.319,328,331,375,376 України, ст.ст.82,89,141,200,206,211,247,263-265,268 ЦПК України, суд -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на нежитлову будівлю (кафе-бар) літ. «А» загальною площею 100,5 кв. м, прибудову літ. «А1», прибудову літ. «А2», навіс літ. «а», навіс літ. «а1», розташовані за адресою: Вінницька область, Гайсинський район, Райгородська територіальна громада, автомобільна дорога Стрий – Тернопіль – Кропивницький – Знам`янка, 446 км + 358 м.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: В.М. Алєксєєнко