ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

01 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/25462/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: судді-доповідача Кальника В.В.,
суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі 
апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.03.2026 в адміністративній справі №160/25462/25 
за позовом  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до  Головного управління ДПС у Дніпропетровській області 
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0467252407 від 14.08.2025р.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0467252407 від 14.08.2025р., яким позивачеві було нараховано суму грошового зобов`язання за платежем – пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД та за невиконання зобов`язань та порушення вимог валютного законодавства у сумі 240 659,45 гривень.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржуване рішення прийняте безпідставно, оскільки висновки контролюючого органу про порушення ним вимог законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності є помилковими, зробленими в результаті невірного тлумачення чинного законодавства, без урахування дійсних обставин виконання зобов`язань за контрактами. Позивач зазначив у позові, що між ним (як продавцем) та S.C.Primadis Corporation S.R.L - резидентом Румунії – (як покупцем) був укладений торгівельний зовнішньоекономічний контракт №21/11 від 21.11.2022р., за змістом якого позивач як продавець зобов`язувався поставити товар (вугілля деревне), а покупець – оплатити товар, розрахунок 100%, базова валюта контракту Євро. Укладенню цього контракту передувало повне виконання контракту №15/09 від 15.09.2021р., строк якого сплинув 20.11.2022р., в рамках якого станом на 21.11.2022р. ним було поставлено товар на загальну суму 573796,03 Євро, а покупцем, в свою чергу, було проведено оплату за цей товар в сумі 592 488,81 Євро на його користь, відтак, за рахунок проведених передплат в рамках майбутнього договору у позивача утворилась кредитна заборгованість перед покупцем в сумі 18 692,78 Євро. 01.07.2022р., 26.08.2022р., 06.09.2022р. та 29.09.2022р. на адресу покупця-нерезидента був поставлений товар (брендовані паперові пакети (мішки) за чотирма Проформами, у яких номер контракту не визначено, проте, позивач вважає, що контролюючим органом безпідставно не було надано оцінку листу покупця-нерезидента №1 від 09.11.2022р., у якому було висловлено прохання до позивача вважати оплати за Проформами (18692,78 євро) передплатою за продукцію і саме по майбутньому контракту, що підтверджено Актом звіряння взаєморозрахунків та листами-уточненнями. На переконання позивача, у даних правовідносинах фактично відбулося зарахування зустрічних однорідних вимог контрагентів, що, на його думку, не суперечить господарському та цивільному законодавству України і є одним із законних способів врегулювання сторонами своїх взаємних зобов`язань. При цьому, позивач вважає, що припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог не забороняється та використання такого способу розрахунку за зовнішньоекономічними операціями згідно з Законом України «Про зовнішньоекономічну діяльність» не містить жодних обмежень. 
Отже, позивач вважає, що зарахування зустрічних однорідних вимог відбулося правомірно і за наявності для того підстав для завершення граничних строків розрахунків, відповідно, порушення строків розрахунків у даному випадку не має, що виключає правову підставу для застосування до нього пені за ст.13 Закону України «Про валюту та валютні операції». Також був позов обґрунтований і численними правовими висновками Верховного Суду, зокрема, викладеними у постанові від 18.04.2024р. у справі №420/11771/23 та інших.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.03.2026 відмовлено в задоволенні позову.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апелянт наголошує на тому, що суд не дослідив та не відобразив у рішенні надані ним докази: проформи, платіжні інструкції, виписки, акти звірок взаєморозрахунків та Лист-уточнення нерезидента S.C. Primadis Corporation S.R.L (Румунія) № 1 від 09.11.2022 року. Також апелянт вказує, що станом на 28.07.2025 року у відносинах з нерезидентом рахувалася переплата (кредиторська заборгованість на користь нерезидента) у сумі 1 619,47 Євро. На думку апелянта, судом першої інстанції хибно витлумачено зміст статей 601, 602 ЦК України та ст. 203 ГК України. Апелянт вважає, що норми цивільного права не пов`язують зарахування вимог із тотожністю підстав їх виникнення (різних договорів), а Лист нерезидента № 1 від 09.11.2022 року є законною односторонньою заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог, яка припинила зобов`язання та виключила факт прострочення валютних розрахунків.
Відповідач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлені обставини справи та надано їм належну правову оцінку. Податковий орган зазначив, що під час документальної перевірки було встановлено порушення позивачем граничних строків розрахунків за операціями з експорту товарів. Зауважив, що зарахування передплати за майбутнім контрактом на підставі листа не є правомірним способом припинення зобов`язань у розумінні валютного законодавства та ст. 601 ЦК України, оскільки станом на момент здійснення правочину вимоги не володіли ознаками зустрічності та однорідності.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 02.09.2019 зареєстрований як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1 , основним видом діяльності за КВЕД є – неспеціалізована оптова торгівля, перебуває на обліку як платник податків у Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області (Дніпровська ДПІ) про що свідчать відомості, які містяться у копії Витягу з ЄДРПОУ від 20.09.2025р., наявного у справі.
У період з 23.06.2025 по 27.06.2025 посадовими особами контролюючого органу відповідно до ст.ст.19-1, 20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1 ст.78, 79 ПК України, закону №2473-VІІІ у зв`язку із надходженням від НБУ податкової інформації від 20.05.2024р., від 19.08.2024р., від 17.12.2024р. та від 17.01.2025р. щодо фактів порушення ФОП ОСОБА_1 норм валютного законодавства України, на підставі наказу від 01.05.2025р. №2901-п була проведена документальна позапланова невиїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог валютного законодавства України при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 21.11.2022р. №21/11, укладеного з компанією – S.C.Primadis Corporation S.R.L (резидентом Румунії) за період з – 01.01.2024р. по 23.06.2024р. за результатами якої був складений акт №3011/04-36-24-07/ НОМЕР_1 від 04.07.2025р.
Так, перевіркою дотримання вимог валютного законодавства України при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 21.11.2022 № 21/11, було встановлено наступне.
ФОП ОСОБА_1 уклав контракт № 15/09 від 15.09.2021 з нерезидентом S.C. Primadis Corporation S.R.L, Румунія на поставку вугілля древесного з твердолистяних порід, валюта контракту - Євро, Кількість товару регулюється інвойсом. Країна походження товару - Україна. Країна призначення товару - країни Європейського союзу. Умови поставки товару - Інкотермс 2010, погоджується сторонами в інвойсі.
ФОП ОСОБА_1 отримав кошти у період з 24.09.2021 по 31.12.2022 на розрахунковий рахунок відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 у сумі - 592 488,81 Євро, відвантажено товар на суму - 573 896,03 Євро, станом на 31.12.2022 рахується кредиторська заборгованість перед покупцем в сумі 18 692,78 Євро, товар в асортименті: вугілля деревне з твердолистяних порід.
21.11.2022 між ФОП ОСОБА_1 та S.C. Primadis Corporation S.R.L, Румунія, укладено наступний Контракт № 21/11 від 21.11.2022 на поставку вугілля древесного, валюта контракту - Євро. Кількість товару регулюється інвойсом. Країна походження товару - Україна. Країна призначення товару - країни Європейського Союзу. Умови поставки товару - Інкотермс 2010, погоджується сторонами в інвойсі, валюта контракту - Євро. 
Під час перевірки перевіряючими встановлено, що ФОП ОСОБА_1 отримав кошти у період з 24.11.2022 по 23.06.2025 на розрахунковий рахунок, відкритий в ПуАТ "КБ "АКОРДБАНК" № НОМЕР_3 у сумі - 516 815,10 Євро, відвантажено товар на суму - 535 561,62 Євро, рахується дебіторська заборгованість покупця за експортним товаром в сумі 18 746,52 Євро, товар в асортименті: вугілля деревне з твердолистяних порід.
Перевіряючі дійшли висновків, що станом на 23.06.2025 перенесення передплати в сумі 18 692,78 Євро з контракту від 15.09.2022 № 15/09 на контракт від 21.11.2022 № 21/1 і суперечить нормам пункту 146 Правління НБУ від 24 лютого 2022 року №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» (далі - Постанова № 18), згідно з якою банк не має права завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операцією з експорту/імпорту товарів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог, яка набрала чинності з 9 вересня 2022 року.
Отже, перевіркою виконання зовнішньоекономічного контракту від 21.11.2022 № 21/11 за період з 01.01.2024 по 23.06.2025 встановлено, що ФОП ОСОБА_1 відвантажено на адресу Покупця S.C. Primadis Corporation S.R.L, Румунія товар на суму 535 561,62 Євро, отримано валютну виручку в сумі 518 515,1 Євро, рахується протермінована дебіторська заборгованість в сумі 18 746,52 Євро. (ч.2 ст.13 Закону № 2473). 
За висновками наведеного акту перевірки було встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 ч.2 ст.13 Закону №2473-УІІІ при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 21.11.2022р. №21/11 за період з 01.01.2024р. по 23.06.2025р. в частині не надходження валютної виручки в сумі 18746,52 євро.
На підставі вказаних вище висновків акту перевірки, посадовою особою контролюючого органу 14.08.2025р. було прийнято податкове повідомлення-рішення форми «С» за №0467252407, за яким за порушення ч.2 ст.13 закону №2473-VІІІ, а саме: за порушення строку розрахунку у сфері ЗЕД до позивача було застосовано штрафні санкції у вигляді нарахування пені у сумі 240 659, 45 грн.
Позивач, не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням, звернувся з позовом до суду.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з того, що вимоги про зарахування передплати по майбутньому договору не були зустрічними. Встановлені судом обставини виключали можливість зарахування зустрічних однорідних вимог у зобов`язаннях за вказаними Контрактами та припинення цих зобов`язань, що свідчило про відсутність підстав для завершення здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту/імпорту товарів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог Національним банком України в силу приписів Постанови НБУ №18. А тому, спірне податкове повідомлення-рішення про застосування до позивача штрафних санкцій у вигляді пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД, а саме: в частині не надходження валютної виручки в сумі 18 746,52 євро за контрактом №21/11 від 21.11.2022р. у розмірі 240 659,45 грн. є правомірним.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства визначає Закону України «Про валюту і валютні операції» №2473-УІІІ (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Статтею 13 вказаного Закону врегульовано особливості встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Частиною першої статті 13 встановлено, що Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Згідно з ч. 3 третьої вказаної статті у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).
Частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» встановлена відповідальність за порушення встановлених строків розрахунків, а саме порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
Отже, за порушення граничних строків розрахунків, що встановлюються Національним банком України встановлено відповідальність у вигляді пені.
Відповідно до п. 21 розділу II Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №7 (далі - Інструкція №7), граничні строки розрахунків за операціями з експорту й імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
Відповідно до пп. 5 п. 10 розділу III Інструкції №7, банк, крім підстав, передбачених у пункті 9 розділу III цієї Інструкції, має право завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за наявності документів про припинення зобов`язань за операціями з експорту, імпорту товарів зарахуванням зустрічних однорідних вимог у разі дотримання сукупності таких умов:
- вимоги випливають із взаємних зобов`язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями;
- вимоги однорідні; строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги;
- між сторонами не було спору щодо характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання.
Отже, залік (або зарахування) зустрічних однорідних вимог контрагентів є одним із законних засобів врегулювання сторонами своїх взаємних зобов`язань. Водночас, для проведення зарахування необхідна сукупність певних умов, а саме: вимоги повинні бути зустрічними (тобто такими, що випливають зі взаємних зобов`язань між двома особами) та однорідними (як правило, йдеться про взаємні вимоги грошових сум в одній і тій самій валюті); має настати строк виконання за всіма зустрічними вимогами.
Згідно із положеннями частини четвертої статті 6 та частини першої статті 14 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність», суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності мають право укладати будь-які види зовнішньоекономічних договорів (контрактів), крім тих, які прямо та у виключній формі заборонені законами України, та самостійно визначати форму розрахунків по зовнішньоекономічних операціях з-поміж тих, що не суперечать законам України та відповідають міжнародним правилам.
Відповідно до статей 627, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), сторони вільні у виборі виду договору та його умов, а згідно зі статтею 629 цього Кодексу укладений договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК), зокрема зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги (стаття 601 ЦК). Аналогічні положення закріплені також у статті 203 Господарського кодексу України, згідно з частиною третьою якої господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.
Отже, залік (або зарахування) зустрічних однорідних вимог контрагентів є одним із законних засобів врегулювання сторонами своїх взаємних зобов`язань. Водночас, для проведення зарахування необхідна сукупність певних наведених вище умов.
При тлумаченні наведених норм слід виходити з того, що зустрічність вимог передбачає одночасну участь сторін у двох зобов`язаннях, де кредитор за одним зобов`язанням є боржником в іншому. Тобто, сторони одночасно беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, і навпаки.
Що ж до однорідності вимог, то вона визначається їхньою правовою природою та матеріальним змістом (вираженням) і не залежить від підстав, що зумовили виникнення зобов`язань. Це означає, що вимоги вважаються однорідними, якщо зобов`язання сторін стосовно одна до одної мають бути виконані однаково, тоді як підстави виникнення зобов`язань можуть бути різними.
Так, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду та Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в низці судових рішень (постанова від 31.01.2020 у справі №1340/3649/18; постанова від 16.04.2019 у справі №911/483/18; постанова від 21.11.2018 у справі №755/9929/15-ц) дотримуються послідовної позиції щодо умов, яким мають відповідати вимоги, які можуть підлягати зарахуванню, зокрема, вони мають: 1) бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим); 2) бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, у зв`язку з чим зарахування як спосіб припинення зазвичай застосовується до зобов`язань із передачі родових речей, зокрема грошей). Правило про однорідність вимог поширюється на їхню правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо); 3) строк виконання таких вимог настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.
Аналогічні висновки відображено у постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 29.12.2021 у справі № 826/17678/15, від 07.12.2023 у справі №420/21182/21.
Також, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 31.01.2020 у справі №1340/3649/18 сформував правову позицію, відповідно до якої резидент є вільним у виборі форми розрахунків за зовнішньоекономічними операціями з-поміж тих, що не суперечать законам України, а тому перебування таких операцій на валютному контролі саме по собі не спричиняє наслідку у вигляді застосування штрафних санкцій (пені), передбачених статтею 4 Закону №185/94-ВР. Припинення зобов`язання шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог є складовою гарантованого Конституцією України права на свободу підприємницької діяльності та може бути обмежено виключно законами України.
Судом з матеріалів справи встановлено, що ФОП ОСОБА_1 як продавцем було укладено контракт №15/09 від 15.09.2021р. з нерезидентом - S.C.Primadis Corporation S.R.L, Румунія як покупцем на поставку вугілля з твердолистяних порід (далі - Товар), країна походження товару – Україна, країна призначення – країни Європейського союзу, валюта розрахунків – Євро.
На виконання вказаного договору, ФОП ОСОБА_1 отримав на розрахунковий рахунок у банку АТ КБ «ПриватБанк» кошти за вказаним Контрактом №15/09 у сумі 592 488,81 євро у період з 24.09.2021р. по 31.12.2022р.
В той же час, відвантажено позивачем як продавцем Товару за вказаним договором було на суму 573 896,03 євро.
Станом на 31.12.2022р. рахується кредиторська заборгованість перед покупцем – (компанією S.C.Primadis Corporation S.R.L, Румунія) за згаданий вище Товар у сумі 18692,78 євро.
01.11.2022р. до Контракту №15/09 була укладена Додаткова угода за якою п.2 Базових умов Контракту було доповнено підпунктом 2.7 та встановлено, що строк контракту спливає 20 листопада 2022 року.
Із наведених обставин слідує, що строк дії згаданого вище Контракту №15/09 сплинув 20.11.2022р.
В подальшому, 21.11.2022 між ФОП ОСОБА_1 як продавцем, та компанією - S.C.Primadis Corporation S.R.L, резидентом Румунії, як покупцем було укладено Контракт №21/11 на поставку вугілля древесного, країна походження товару – України, Країна призначення товару – країни Європейського союзу, валюта розрахунків – Євро.
У період з 24.11.2022р. по 23.06.2025р. на виконання наведеного вище Контракту №21/11 на розрахунковий рахунок у банку – КБ «Акордбанк» ФОП ОСОБА_1 за відвантажений ним товар, було отримано кошти в сумі 516 815,10 євро.
В той же час, відвантажено позивачем як продавцем Товару за вказаним договором було на суму 535 561,62 євро.
Станом на 23.06.2025 рахується дебіторська заборгованість покупця (за компанією S.C.Primadis Corporation S.R.L, Румунія) за згаданий вище Товар в сумі 18 746,52 євро.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги щодо відсутності порушення позивачем законодавства у сфері ЗЕД щодо дотримання строків розрахунків за Контрактом №21/11 від 21.11.2022р., ФОП посилається на те, що у даному випадку відбулося зарахування зустрічних однорідних вимог контрагентів, що підтверджено Актом звіряння взаєморозрахунків та Листом-уточненням директора компанії S.C.Primadis Corporation S.R.L, Румунія за вих.№1 від 09.11.2022р. що містив в собі прохання зарахувати суму 18 692,78 євро (як передплату за закупівлю паперових брендованих пакетів для деревного вугілля) з метою виконання умов постачання по майбутньому контракту.
Досліджуючи умови вищезазначених двох Контрактів №15/09 від 15.09.2021 та №21/11 від 21.11.2022 на предмет наявності зустрічності вимог контрагентів, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як зазначалося вище та відповідає правовим висновкам Верховного Суду, зустрічність вимог передбачає одночасну участь сторін у двох зобов`язаннях, де кредитор за одним зобов`язанням є боржником в іншому. Тобто, сторони одночасно беруть участь у двох зобов`язаннях, і при цьому кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, і навпаки.
Наведене правозастосування узгоджується з правовими висновками, які були сформовані Верховним Судом і у постанові від 20.01.2026р. у справі №320/8245/23.
Із долучених позивачем до позову документів, факту одночасної участі сторін у двох зобов`язаннях, а саме: укладення у цей же самий період між вказаними двома контрагентами будь-яких Контрактів, де б компанія S.C.Primadis Corporation S.R.L, Румунія виступала продавцем Товару (кредитором), а ФОП ОСОБА_1 (боржником) покупцем, судом не встановлено, а позивачем таких доказів не надано.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що зміст вказаних вище Контрактів №15/09 та №21/11 свідчить про те, що вони були укладені у різні періоди та останній контракт було укладено після спливу терміну дії Контракту №15/09 (термін дії сплинув 20.11.2022р.), що не може свідчити про одночасність їх виникнення.
При цьому, за обома згаданими контрактами позивач виступав лише у якості продавця товару.
Враховуючи те, що позивач - ФОП ОСОБА_1 у вересні 2021р. не укладав жодних контрактів з вказаним контрагентом – компанією .C.Primadis Corporation S.R.L, Румунія, де б остання брала зобов`язання по постачанню будь-якого товару, а позивач виступав би покупцем цього товару (а таких доказів суду не надано), наведена у вказаному Листі-уточненні за вих. №1 від 09.11.2022р. інформація не може розцінюватися судом як така, що свідчить про зустрічність однорідних вимог, які виникають із взаємних зобов`язань між двома особами (кредитор за одним зобов`язанням має бути боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням має бути кредитором за другим).
Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що позивачем - ФОП ОСОБА_1 та компанією - S.C.Primadis Corporation S.R.L (Румунія) даних вимог дотримано не було.
Стосовно доводів апелянта про припинення зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі ст. 601 ЦК України, колегія суддів зазначає таке. 
Згідно зі ст. 601 ЦК України, зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони. Аналогічно ч. 3 ст. 203 Господарського кодексу України передбачає припинення господарського зобов`язання зарахуванням зустрічної однорідної вимоги.
Проаналізувавши сутність інституту зарахування зустрічних вимог, колегія суддів наголошує, що обов`язковими умовами для його здійснення є: зустрічність вимог: сторони мають одночасно брати участь у двох зобов`язаннях, де кредитор за першим зобов`язанням є боржником за другим, і навпаки; однорідність вимог: вимоги мають бути однорідними за своїм матеріальним змістом; настання строку виконання обох зобов`язань (або строк не визначений чи визначений моментом витребування).
Як правильно встановлено судом першої інстанції, Лист-уточнення нерезидента № 1 від 09.11.2022 року стосувався зарахування коштів (передплати) у розмірі 18 692,78 Євро, що виникли в межах діючого Контракту № 15/09 від 15.09.2021 року, в рахунок зобов`язань за майбутнім Контрактом № 21/11, який станом на дату складання листа (09.11.2022 р.) ще навіть не був укладений (укладений лише 21.11.2022 р.).
За таких обставин, станом на 09.11.2022 року між ФОП ОСОБА_1 та компанією S.C. Primadis Corporation S.R.L не існувало другого (взаємного) зобов`язання, оскільки новий контракт не був підписаний. Відповідно, вимоги щодо майбутніх поставок за неукладеним договором не можуть вважатися «зустрічними» та такими, строк виконання яких «настав» у розумінні ст. 601 ЦК України.
Отже, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за обома зовнішньоекономічними контрактами (№ 15/09 від 15.09.2021 року та № 21/11 від 21.11.2022 року) ФОП ОСОБА_1 виступав виключно в статусі Продавця (експортера), а компанія S.C. Primadis Corporation S.R.L - виключно в статусі Покупця.
Тобто, в правовідносинах, що мали місце, ознака зустрічності вимог відсутня повністю. Нерезидент у жодному з випадків не виступав продавцем чи постачальником товарів/послуг для ФОП ОСОБА_1 , а відтак, умов, за якими у позивача міг би виникнути обов`язковий грошовий борг перед нерезидентом, сторонами правовідносин створено не було.
Наявність кредиторської заборгованості позивача у сумі 18 692,78 Євро за Контрактом № 15/09 (внаслідок отримання ним більшої суми коштів, ніж вартість фактично відвантаженого вугілля) свідчить лише про обов`язок Продавця повернути надлишок авансу або відвантажити товар. Перенесення цієї суми на новий Контракт № 21/11 за листом-уточненням не є зустрічним зарахуванням, оскільки напрямок руху зобов`язань не змінився: позивач як був, так і залишився стороною, яка зобов`язана відвантажити товар (або повернути кошти), а нерезидент - стороною, яка очікує товар.
Колегія суддів також зауважує, що за своєю правовою природою Лист-уточнення № 1 від 09.11.2022 року, на який посилається апелянт, є не одностороннім правочином із зарахування зустрічних вимог (залік), а угодою про перенесення авансових платежів та погодженням порядку розрахунків у межах нових експортних операцій.
При цьому, перенесення авансу з одного експортного контракту на інший експортний контракт не звільняє резидента від обов`язку дотримання граничних строків розрахунків за фактично здійсненими експортними операціями в розумінні ст. 13 Закону № 2473-VIII та не є підставою для завершення банком валютного нагляду. Оскільки протягом встановленого законодавством строку грошові кошти у сумі 18 746,52 Євро безпосередньо за Контрактом № 21/11 на рахунки позивача в банках України не надійшли, факт порушення вимог валютного законодавства є доведеним.
Також, колегія суддів зазначає, що наявність загальної підсумкової переплати у відносинах сторін станом на липень 2025 року не спростовує фактів тривалого прострочення зарахування валютної виручки в межах конкретних митних оформлень за Контрактом № 21/11 у визначений законом період.
Відтак, колегія судів вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив Акт перевірки та інші наявні в матеріалах справи докази, надав їм правову оцінку та дійшов об`єктивного висновку про те, що позивач не спростував факт порушення граничних строків розрахунків у сфері ЗЕД. 
З урахуванням наведених законодавчих норм, висновків Верховного Суду та встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують обставини, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.03.2026 в адміністративній справі №160/25462/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.В. Кальник 

суддя Д.В. Чепурнов 

суддя С.В. Сафронова