ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
30 червня 2026 року справа №200/2118/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гайдара А.В., Геращенка І.В., Сіваченка І.В., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року (головуючий суддя І інстанції Бабіч С.І.), складеного в повному обсязі 20 листопада 2025 року у справі № 200/2118/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним і скасування рішення та про зобов`язання вчинити певні дії, - 
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - відповідач), відповідно до якої просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення № 0513300003905 від 14.03.2025 року Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.03.2025 року про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 періоди навчання у Дзержинському гірничому технікумі з 01.09.1986 року по 23.05.1989 року, з 06.07.1989 року по 19.12.1989 року, з 27.04.1990 року по 07.06.1990 року, в Комунарському гірничо-металургійному інституті з 06.08.1990 року по 07.07.1992 року, з 30.08.1992 року по 29.06.1993 року, з 22.09.1993 року по 07.06.1994 року, з 17.09.1994 року та до страхового і пільгового стажу за Списком № 1 - "шахтарі", відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 202 від 31.03.1994 року, періоди роботи з 24.05.1989 року по 05.07.1989 року, з 20.12.1989 року по 26.04.1990 року на шахті ім. Ф.Е. Дзержинського в/о "Дзержинськвугілля" у якості гірника з ремонту гірничих вибоїв підземного, електрослюсаря підземного, з 08.07.1992 року по 29.08.1992 року, з 30.06.1993 року по 21.09.1993 року, з 08.06.1994 року по 16.09.1994 року на шахті "Нова" в/о "Дзержинськвугілля" у якості підземного електрослюсаря.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення 14.03.2025 № 051330003905 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 07.03.2025 року із зарахуванням до його страхового стажу періоди навчання у Дзержинському гірничому технікумі з 01.09.1986 року по 23.05.1989 року, з 06.07.1989 року по 19.12.1989 року, з 27.04.1990 року по 07.06.1990 року, в Комунарському гірничо-металургійному інституті з 06.08.1990 року по 07.07.1992 року, з 30.08.1992 року по 29.06.1993 року, з 22.09.1993 року по 07.06.1994 року, з 17.09.1994 року по 06.06.1995 року, до його страхового і пільгового стажу за Списком № 1 - "шахтарі", відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 202 від 31.03.1994 року, періоди роботи з 24.05.1989 року по 05.07.1989 року, з 20.12.1989 року по 26.04.1990 року, з 08.07.1992 року по 29.08.1992 року, з 30.06.1993 року по 21.09.1993 року, з 08.06.1994 року по 16.09.1994 року
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року у справі № 200/2118/25 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом вказано, що в діях органу Пенсійного фонду не вбачається протиправних дій по відношенню до позивача, оскільки проведено розрахунок стажу позивачу згідно вимог чинного законодавства та відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.
Сторони в судове засідання не викликались, про розгляд справи повідомлялись судом належним чином.
Суд, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
07.03.2025 року ОСОБА_1 звернувся через електронний кабінет на вебпорталі Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на підставі пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
За принципом екстериторіальності заяву розглянуто відповідачем та прийнято рішення від 14.03.2025 № 051330003905, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно у зв`язку із відсутністю пільгового стажу, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Вказаним рішенням встановлено, що страховий стаж позивача складає 31 рік 3 місяці 1 день, пільговий стаж - відсутній.
До страхового стажу не зараховано: 
- період навчання згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 24.05.1989 року з 06.08.1990 року по 30.06.1995 року, оскільки в період навчання є факт роботи;
- роботи період з 08.06.1994 року по 16.09.1994 року - наявне виправлення в наказі при звільненні;
- періоди роботи згідно довідок № 16/92-8, № 16/92-7, № 16/92-16, № 16/92-15, № 16/92-13, № 16/92-4, № 16/92-5, № 16/92-10, № 16/92-11 від 06.02.2025 року, оскільки відсутня печатка та підпис керівника; згідно довідки № 16/92-1 від 06.02.2025 року, оскільки не зазначено, наказ про проведення атестації № 371 від 29.03.1993 року проведено вперше; відсутній перелік атестованих посад до наказів про проведення атестації № 286/0 від 06.09.1994 року, та № 293/0 від 30.09.1999 року.
Позивач, не погодившись з рішенням від 14.03.2025 № 051330003905, звернувся до суду з позовом у цій справі.
Суд погоджує висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Відповідно до ч.1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Частиною другою статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах та працівникам
Згідно статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до положень пунктів 3, 20 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутня інформація, що визначає право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Отже, зміст наведених норм права свідчить, що основним документом на підтвердження пільгового стажу роботи є трудова книжка, та за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Такими документами, зокрема, є архівні та уточнюючі довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання, тощо. Уточнюючі довідки мають подаватися у разі, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах.
Спірним рішенням відповідача від 14.03.2025 року № 051330003905 позивачу встановлено відсутність пільгового стажу.
Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_2 від 24.05.1989 року, позивача:
- 24.05.1989 року прийнято на посаду учнем горноробочого з ремонту гірничих вибоїв підземного повним робочим днем на підземній роботі (запис № 1, наказ 133 від 24.05.1989 року) та 05.07.1989 року звільнено по закінченню виробничої практики (запис № 2, наказ 172 від 04.07.1989 року);
- 20.12.1989 року прийнято підземним електрослюсарем 3 розряду на період проходження виробничої практики (запис № 3, наказ № 165 к від 29.12.1989 року) та 26.04.1990 року звільнено по закінченню виробничої практики (запис № 4, наказ № 63 к від 03.05.1990 року);
- 08.07.1992 року прийнято підземним електрослюсарем 3 розряду з повним робочим днем на підземній роботі, на час проходження виробничої практики (запис № 6, наказ № 90 к від 07.07.1992 року) та звільнено 29.08.1992 звільнено по закінченню виробничої практики (запис № 7, наказ № 115 к від 02.09.1990 року);
- 30.06.1993 року прийнято підземним електрослюсарем 3 розряду для проходження виробничої практики (запис № 8, наказ № 93 к від 01.07.1993 року) та звільнено 21.09.1993 року (запис № 9, наказ від 24.09.1993);
- 08.06.1994 року прийнято підземним електрослюсарем 3 розряду (запис № 10, наказ від 08.06.1994 року) та звільнено 16.09.1994 року (запис № 11, наказ від 19.09.1994 року).
Пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005 року , встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.
До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.
У період з 26.01.1991 по 11.03.1994 на підставі постанови Верховної Ради України 12.09.1991 № 1545-XII «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» на території України застосовувався Список № 1, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10.
У період з 11.03.1994 року по 16.01.2003 року застосовувався Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету 
З 16.01.2003 по 24.06.2016 застосовувався Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36.
У період з 03.08.2016 року - Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 № 461.
Перелік робіт та професій, зайнятість на яких протягом 25 років дає право на призначення пенсії незалежно від віку, визначається постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 року № 202 «Про затвердження Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років» (далі Постанова № 202).
Відповідно до Розділу І Постанови №202 підземні гірничі роботи в шахтах і на будівництві вугільних (сланцевих) шахт усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю).
Як визначено пунктом 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації вимагається в двох випадках:
1) відсутність трудової книжки;
2) відсутність в трудовій книжці відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.
Отже, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що визначені положеннями зазначеної статті, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією.
Записи трудової книжки позивача за спірний період з 24.05.1989 року по 05.07.1989 року, з 20.12.1989 року по 26.04.1990 року, з 08.07.1992 року по 29.08.1992 року, з 30.06.1993 року по 21.09.1993 року виконані без перекреслень, виправлень, чітким прописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця, тобто, здійснені відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20 липня 1974 року № 162, та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58.
Щодо незарахування відповідачем періоду до страхового стажу з 08.06.1994 року по 16.09.1994 року через наявні виправлення в наказі при звільненні.
Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58, визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення – у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
За приписами пункту 2.6 Інструкції №162 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Отже, обов`язок щодо заповнення трудової книжки у цьому випадку покладався на власника або уповноважений ним орган, а не на працівника, як і обов`язок внести виправлення у спосіб, передбачений законодавством.
Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію, викладену, зокрема, у постановах від 28.02.2018 у справі № 428/7863/17 та від 16.04.2020 у справі №159/4315/16-а про те, що певні недоліки в заповненні трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії. Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи організації, і не може мати негативні наслідки для особи, яка звернулася за пенсією.
Однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Відповідачем не враховано, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Враховуючи досліджені матеріали справи, суд констатує, що записи трудової книжки позивача щодо спірного періоду містять інформацію про роботу на пільгових умовах, а саме те, що позивач працював на підземних роботах, які відносяться до Списку №1.
При цьому, докази, які б спростовували факт роботи позивача повний робочий день у шкідливих умовах праці та інших доказів, які підтверджували б невиконання позивачем роботи за зазначеною професією у спірний період відповідачем суду не надано, тому період роботи позивача з 24.05.1989 року по 05.07.1989 року, з 20.12.1989 року по 26.04.1990 року, з 08.07.1992 року по 29.08.1992 року, з 30.06.1993 року по 21.09.1993 року, з 08.06.1994 року по 16.09.1994 року підлягає зарахуванню до його пільгового страхового стажу за Списком №1.
Також суд зауважує, що Пунктами 4, 4.1. Порядку № 383 визначено, що згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Зазначена постанова набула чинності з 21.08.1992. Це означає, що при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.
За змістом пункту 4.2 Порядку № 383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умов і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умови і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.
Пунктом 10 Порядку №383 встановлено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.
Отже, для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, до 21.08.1992 законодавство не містило такої умови як атестація робочих місць власником підприємства, а для зарахування до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, певного 5-річного періоду роботи зі шкідливими і важкими умовами праці після 21.08.1992, відповідне право впродовж цього періоду повинне бути підтверджене за результатами атестації.
Водночас, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а.
Отже, відсутність у пенсійного органу відомостей про проведення атестації робочих місць власником підприємства у спірному випадку після 21.08.1992 не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника.
Окрім того, відповідно до оскаржуваного рішення від 14.03.2025 № 051330003905 до страхового стажу позивача не зараховано період навчання згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 24.05.1989 року з 06.08.1990 року по 30.06.1995 року, оскільки в період навчання є факт роботи.
На момент навчання позивача правовідносини у сфері освіти регулювалися Законом Української Радянської Соціалістичної Республіки "Про народну освіту" від 28.06.1974 року № 2778-VIII (далі - Закон № 2778-VIII).
Відповідно до положень статті 55 Закону № 2778-VIII було визначено, що вища освіта здійснюється в університетах, інститутах, академіях, інших навчальних закладах, віднесених у встановленому порядку до вищих навчальних закладів. У вищих навчальних закладах може проводитися денне, вечірнє і заочне навчання.
Особам, які закінчили вищі навчальні заклади, присвоюється кваліфікація відповідно до здобутої спеціальності, видається диплом і нагрудний знак встановленого зразка. Особам, які закінчили вищі навчальні заклади і добилися великих успіхів у навчанні, виявили себе в науковій і громадській роботі, видається диплом з відзнакою (стаття 60 Закону № 2778-VIII).
Згідно з частиною 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується, зокрема, час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах, і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Як було встановлено судами, позивач навчався у Дзержинському гірничому технікумі за спеціальністю «гірничий електромеханік», що підтверджується копією диплому НОМЕР_3 від 11.06.1990 року з 01.09.1986 року по 07.06.1990 року.
Відповідно до запису № 5 БТ-ІІ № 1577779 від 24.05.1989 року в трудовій книжці з 06.08.1990 року позивач зарахований до І курсу денного відділення Комунарського гірничо - металургійного інституту та відповідно до диплому КОЖ № 901650 від 30.06.1995 року -06.06.1995 року закінчив навчання в інституті, спеціальність «гірничий інженер - електромеханік». 
Згідно із записами трудової книжки НОМЕР_2 від 24.05.1989 року в період навчання в технікумі з 24.05.1989 по 05.07.1989, з 20.12.1989 по 26.04.1990 працював на шахті ім. Ф.Е. Дзержинського в/о «Дзержинськвугілля» у якості горноробочого з ремонту гірничих вибоїв підземного та підземного електрослюсаря.
Відтак, з урахуванням вимог частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ, періоди навчання позивача з 01.09.1986 року по 23.05.1989 року, з 06.07.1989 року по 19.12.1989 року, з 27.04.1990 року по 07.06.1990 року, з 06.08.1990 року по 07.07.1992 року, з 30.08.1992 року по 29.06.1993 року, з 22.09.1993 року по 07.06.1994 року, з 17.09.1994 року по 06.06.1995 року мали бути зараховані до його загального страхового стажу.
Враховуючи вищевикладене, суд погоджує висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення 14.03.2025 № 051330003905 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 із зобов`язанням Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 07.03.2025 року із зарахуванням до його страхового стажу періоди навчання у Дзержинському гірничому технікумі з 01.09.1986 року по 23.05.1989 року, з 06.07.1989 року по 19.12.1989 року, з 27.04.1990 року по 07.06.1990 року, в Комунарському гірничо-металургійному інституті з 06.08.1990 року по 07.07.1992 року, з 30.08.1992 року по 29.06.1993 року, з 22.09.1993 року по 07.06.1994 року, з 17.09.1994 року по 06.06.1995 року, до його страхового і пільгового стажу за Списком № 1 - "шахтарі", відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 202 від 31.03.1994 року, періоди роботи з 24.05.1989 року по 05.07.1989 року, з 20.12.1989 року по 26.04.1990 року, з 08.07.1992 року по 29.08.1992 року, з 30.06.1993 року по 21.09.1993 року, з 08.06.1994 року по 16.09.1994 року.
Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2025 року у справі № 200/2118/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 30 червня 2026 року.

Судді А.В. Гайдар
І.В. Геращенко
І.В. Сіваченко