ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/779/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Калантай М.В. 
при секретарі судового засідання Почуєвій А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	Заступника керівника Харківської обласної прокуратури, м. Харків в інтересах держави в особі Харківської міської ради, м. Харків 	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю "Наш комфорт", м. Харків 	
про 	визнання недійсним договору та повернення ділянки 	
за участю представників:
від прокуратури: Пєскова Ю.В. 
від позивача: не з`явився
від відповідача: Дзюба І.М. 

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Харківської обласної прокуратури (надалі - прокурор) в інтересах держави в особі Харківської міської ради (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Наш комфорт" (надалі - відповідач), в якому просить:
1) Визнати недійсним договір від 18.10.2021 оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6310138500:07:002:0055 по проїзду Комунальному, 3 у м.Харкові, площею 0,4583 га, укладений між Харківською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Наш Комфорт", скасувавши право оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про інше речове право: 44581177);
2) Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Наш Комфорт" (код ЄДРПОУ 42782015) повернути Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради земельну ділянку площею 0,4583 га, кадастровий номер 6310138500:07:002:0055, розташовану за адресою: м. Харків, проїзд Комунальний, 3.
На підтвердження позовних вимог прокурор посилається на те, що рішення про передачу в оренду земельної ділянки на користь ТОВ "Наш Комфорт" без проведення земельних торгів було прийнято Харківською міською радою з порушенням статей 123, 124, 134, 135 Земельного Кодексу України, у зв`язку з чим спірний договір оренди слід визнати недійсним, а орендовану земельну ділянку повернути Харківській міській територіальній громаді.
Ухвалою від 16.03.2026 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 15.04.2026.
30 березня 2026 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він проти вимог прокурора заперечив та просив у задоволенні позову відмовити. При цьому зазначив, що з урахуванням статей 8, 19, 131-1, 152 Конституції України, статей 11, 53 ГПК України, ст.23 Закону України "Про прокуратуру", а також правових позицій Конституційного Суду України, викладених у Рішенні від 03.12.2025 № 6-р (II)/2025 у справі N 3-28/2024 (59/24), слідує, що прокурор не обґрунтував наявності підстав для представництва інтересів держави у спірних правовідносинах, застосовані прокурором норми ст.23 Закону України "Про прокуратуру" не відповідають Конституції та не можуть бути застосовані судом, звернення прокурора до суду у даній справі не відповідає критеріям виключності та субсидіарності, визначеним Конституцією України та роз`ясненим Конституційного Суду України, а тому прокурор не є належним суб`єктом звернення до суду у даній справі, його звернення фактично виходить за межі наданих Конституцією України повноважень та суперечить принципу верховенства права. Крім того, в поданому прокурором позові презумпція правомірності підстав набуття ФОП Чірін А.О. та відповідачем права власності на нежитлову будівлі літ. "А-2" по проїзду Комунальному, 3 не спростована, оскільки незаконність відповідних підстав прямо не випливає із закону та не встановлена судом у відповідному провадженні. Оскільки право власності відповідача на будівлю літ."А-2" по проїзду Комунальному, 3, є чинним і не оскаржується, відповідач в 2021 році мав виключне право на отримання спірної земельної ділянки в оренду без проведення земельних торгів на підставі ч. 2 ст. 134 Земельного кодексу України (розташування на ділянці об`єктів нерухомого майна, що перебувають у власності особи). Також відповідач вказує, що вимога прокурора про скасування права оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про інше речове право: 44581177) задоволенню не підлягає, оскільки функцією державної реєстрації права є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам); отже, фактичне володіння нерухомим майном здійснюється шляхом оголошення в реєстрі права на нерухоме майно; володіння, оголошення (як і будь-який факт) не можуть бути скасовані. Щодо позовних вимог про повернення спірної земельної ділянки Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради відповідач зауважив, що на спірній земельній ділянці перебуває нерухоме майно, яке належить на праві власності відповідачу, тому відповідач має право на користування земельною ділянкою, при цьому, в силу сформованості спірної земельної ділянки, принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, відсутні підстави для прийняття рішення про повернення земельної ділянки Харківській міській раді. До того ж, вимога про повернення спірної земельної ділянки обґрунтована прокурором ч.1 ст. 34 Закону України "Про оренду землі", згідно з якою у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором, проте предметом позову прокурора не є припинення, чи розірвання договору оренди, отже така вимога є необґрунтованою.
Також, 30.03.2026 від відповідача надійшло клопотання про призначення експертизи.
03 квітня 2026 року від прокурора надійшла відповідь на відзив, у якій він з доводами відповідача не погодився та наполягав на правомірності своїх позовних вимог. При цьому вказав, що у даному випадку інтереси держави порушено внаслідок прийняття Харківською міською радою, яка наділена повноваженнями щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, незаконного рішення, а тому позов прокурора подано в інтересах держави в особі Харківської міської ради (позивач), оскільки саме нею укладено оспорюваний прокурором договір оренди земельної ділянки. Щодо неправомірності передачі в оренду відповідачу спірної земельної ділянки та недійсності договору оренди прокурор звернув увагу, що Харківська міська рада надала на позаконкурентних засадах (без проведення земельних торгів) спірну земельну ділянку не для експлуатації та обслуговування належної відповідачу нежитлової будівлі, а для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, тобто не з метою обслуговування та експлуатації вже існуючого об`єкта нерухомого майна, розташованого на такій земельній ділянці, та який належить на праві власності ТОВ "Наш Комфорт".
06 квітня 2026 року від прокурора надійшла заява, в якій він виклав свої заперечення проти клопотання відповідача про призначення експертизи.
Також 06.04.2026 від відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив, у якому він навів додаткові аргументи, на обґрунтування раніше викладених доводів щодо відсутності у прокурора права на представництво інтересів держави у даному спорі; недоведення прокурором тверджень про незаконність приватизації нежитлової будівлі літ. "А-2" по проїзду Комунальному, 3, яка зараз належить відповідачу на праві приватної власності; щодо неможливості долучення до матеріалів справи доданих прокурором до відповіді на відзив фотографій нежитлової будівлі літ. "А-2", яка розташована по проїзду Комунальному, 3 у м. Харкові.
14 квітня 2026 року від відповідача надійшли пояснення щодо заперечень позивача на клопотання про призначення експертизи.
Також, 14.04.2026 від прокурора надійшла заява, в якій він виклав пояснення з приводу доводів відповідача викладених у заперечені на відповідь на відзив.
У підготовчому засіданні 15.04.2026 судом: долучено до матеріалів справи надані сторонами заяви по суті справи, оскільки вони подані в межах строків, що були встановлені в ухвалі про відкриття провадження у даній справі; постановлено ухвалу без оформлення окремого документа про продовження строку підготовчого провадження на тридцять днів; оголошено перерву до 01.05.2026.
20 квітня 2026 року від прокурора надійшли додаткові пояснення у справі щодо уточнення підстав позовної заяви, в яких він наголосив, що питання щодо визначення площі земельної ділянки, необхідної для обслуговування розміщеної на її частині нежитлової будівлі, не є підставою позовних вимог та не є предметом доказування в даній справі, виходячи з мети отримання спірної земельної ділянки, визначеної в рішеннях від 24.06.2020 № 2143/20 та від 14.07.2021 № 153/21 і спірному договорі оренди землі, про що зазначено в позовній заяві.
30 квітня 2026 року від відповідача надійшли письмові пояснення щодо наданих прокурором додаткових пояснень від 20.04.2026 з приводу окремого питання щодо уточнення підстав позовної заяви. Відповідач зауважив, що підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки та потребують дослідженню та встановленню судом при викладенні їх у позовній заяві. Саме позивач як у позовній заяві так і в додаткових поясненнях зазначає однакові обставини в обґрунтування своїх позовних вимог - це перевищення площі наданої Відповідачу земельної ділянки над площею, займаною об`єктом нерухомості, а тому такі обставини є предметом доказування у цій справі та повинні бути досліджені та встановлені судом з метою ухвалення законного та обґрунтованого рішення.
Вищевказані додаткові пояснення сторін долучені судом до матеріалів справи.
Ухвалою від 01.05.2026 судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення експертизи, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 10.06.2026.
У судовому засіданні 10.06.2026 судом оголошено перерву до 26.06.2026.
Прокурор у судовому засіданні 26.06.2026 підтримала доводи, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив, просила позов задовольнити в повному обсязі.
Позивач свого представника в судове засідання 26.06.2026 не направив, причини неявки суду не повідомив. Про дату, час і місце засідання був повідомлений належним чином.
Представник відповідача у даному судовому засіданні проти вимог прокурора заперечила з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив, просила у задоволенні позову відмовити.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.
ТОВ «Наш комфорт», відповідач у даній справі, є власником нежитлової будівлі літ. «А-2» по проїзду Комунальному, 3 в м.Харкові на підставі акту приймання-передачі майна до статутного капіталу від 15.02.2019.
Право власності відповідача зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить інформаційна довідка: 467390845, сформована 10.03.2026.
Пунктом 10 додатку 1 до рішення 36 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів» від 24.06.2020 № 2143/20 надано дозвіл ТОВ «Наш комфорт» (код ЄДРПОУ 42782015) на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею, орієнтовно, 0,4800га із земель територіальної громади м. Харкова для будівництва житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури по проїзду Комунальному, 3. Будівництво об`єкту вирішено виконати з урахуванням знесення нежитлової будівлі літ. «А-2» по проїзду Комунальному, 3, яка належить ТОВ «Наш комфорт» на праві приватної власності.
Пунктом 30 додатку 1 до рішення 6 сесії Харківської міської ради 8 скликання «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок в користування фізичним та юридичним особам» від 14.07.2021 № 153/21 надано в оренду ТОВ «Наш комфорт» строком до 01.08.2026 земельну ділянку комунальної власності площею 0,4583 га (кадастровий номер 6310138500:07:002:0055) за рахунок земель житлової та громадської забудови для будівництва житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури по проїзду Комунальному, 3 (Немишлянський район).
На підставі вказаного рішення між Харківською міською радою та ТОВ «Наш комфорт» укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки від 18.10.2021 (надалі - Договір оренди).
Відповідно до п. 3 Договору оренди на земельній ділянці розміщено об`єкти нерухомого майна - нежитлова будівля літ. «А-2».
Згідно з пунктами 15, 16 Договору оренди земельна ділянка передається оренду для будівництва житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, цільове призначення – для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури.
Звертаючись до Господарського суду Харківської області з позовом у даній справі, прокурор зазначає, що вказані рішення Харківської міської ради не відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема, статям 123, 124, 134, 135 Земельного Кодексу України, з згідно з якими передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів. Проте у даному випадку земельні торги не проводились, та Харківською міською радою надано ТОВ «Наш комфорт» право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 6310138500:07:002:0055 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури всупереч вищевказаним законодавчим вимогам.
У зв`язку з цим, прокурор просить суд:
- визнати недійсним договір від 18.10.2021 оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6310138500:07:002:0055 по проїзду Комунальному, 3 у м.Харкові, площею 0,4583 га, укладений між Харківською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Наш Комфорт", скасувавши право оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про інше речове право: 44581177);
- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Наш Комфорт" (код ЄДРПОУ 42782015) повернути Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради земельну ділянку площею 0,4583 га, кадастровий номер 6310138500:07:002:0055, розташовану за адресою: м. Харків, проїзд Комунальний, 3.
Суд також зауважує, що в своїй позовній заяві прокурор посилається також на незаконність приватизації нежитлової будівлі літ. «А-2» по проїзду Комунальному, 3, яка на цей час належить ТОВ «Наш комфорт» на праві приватної власност.
Зокрема, прокурор вказує, що вказана нежитлова будівля перебуває у власності ТОВ «Наш комфорт» на підставі акту приймання-передачі майна до статутного капіталу від 15.02.2019, яким ОСОБА_1 передав вказану будівлю до статутного капіталу вказаного товариства як його засновник.
У свою чергу, ОСОБА_1 (як фізична особа-підприємець) придбав вказану будівлю у Харківської міської ради в приватну власність шляхом викупу, відповідно до договору від 24.05.2018 № 5568-В-С.
Прокурор наполягає, що ФО-П Чірін А.О. не мав права на викуп нежитлової будівлі, оскільки відсутні докази здійснення ремонтних робіт у вказаних нежитлових приміщеннях, у тому числі невід`ємних поліпшень.
Між тим, жодних позовних вимог у зв`язку з такими доводами прокурор у своєму позові не заявляє, а також не вказує ФОП Чіріна А.О. як учасника справи.
За таких обставин, надання оцінки вищевказаним доводам прокурора виходить за межі даного спору, але прокурор не позбавлений можливості звернутися з відповідним окремим позовом.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.
Щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в суді.
Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Одночасно, організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.
Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначені підстав представництва прокурором інтересів держави в суді, а саме, у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Частиною 6 ст. 23 Закону передбачено, що під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження:
- звертатися до суду з позовом (заявою, поданням);
- вступати у справу, порушену за позовом (заявою, поданням) іншої особи, на будь-якому етапі судового провадження;
- ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи;
- брати участь у розгляді справи;
- подавати цивільний позов під час кримінального провадження у випадках та порядку, визначених кримінальним процесуальним законом;
- брати участь у виконавчому провадженні при виконанні рішень у справі, в якій прокурором здійснювалося представництво інтересів громадянина або держави в суді;
- з дозволу суду ознайомлюватися з матеріалами справи в суді та матеріалами виконавчого провадження, робити виписки з них, отримувати безоплатно копії документів, що знаходяться у матеріалах справи чи виконавчого провадження.
Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до суду мають державні органи, зокрема, прокурори, в державних або суспільних інтересах.
Участь прокурора у судовому процесі регламентовано ст. 53 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Зміст поняття «інтереси держави» розглянуто в рішенні Конституційного Суду України у справі щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 8 квітня 1999 року. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Згідно з положеннями ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. 
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Крім того, основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1, зокрема вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
При цьому Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства, та знаходять засоби для їх вирішення.
Створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов`язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості. 
Слід зазначити, що, пред`являючи позов у вказаній справі, прокурор виходить саме з необхідності вирішення проблем суспільного значення, існування яких виправдовує застосування механізму повернення спірної землі. Звернення прокурора з позовом у цьому випадку зумовлено тим, що внаслідок придбання фактично зруйнованої будівлі Харківська міська територіальна громада позбавлена можливості використовувати спірну земельну ділянку під вказаним об`єктом нерухомості.
Разом із тим, аналіз положень ст. 53 ГПК України у взаємозв`язку зі змістом ст. 131-1 Конституції України та ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.
Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий – відсутність такого органу.
Таким органом у даному випадку є Харківська міська рада, яка здійсню повноваження щодо володіння, користування та розпорядження землею комунальної власності як орган місцевого самоврядування.
При цьому в першому із згаданих «виключних випадків» прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.
Чинним законодавством чітко не визначено, що необхідно розуміти під «нездійсненням або неналежним здійсненням суб`єктом владних повноважень своїх функцій», у зв`язку з чим прокурор у кожному випадку обґрунтовує та доводить наявність відповідних фактів самостійно з огляду на конкретні обставини справи.
Так, у постанові від 19.07.2018 у справі № 822/1169/17 Верховний Суд вказав, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор.
Однак, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. Неналежність захисту серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Прокурор наголошує, що даному випадку органом місцевого самоврядування не вжито жодних заходів щодо усунення порушень інтересів територіальної громади з боку ТОВ «Наш комфорт».
Згідно з абз. абз. 1, 2 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» наявніст ьпідстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Обласною прокуратурою до Харківської міської ради 23.10.2025 направлено лист № 15/1-1198вих-25 з проханням, у тому числі, надати інформацію чи вживались/ плануються вживатись заходи стосовно визнання недійсним договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6310138500:07:002:0055; повернення вказаної земельної ділянки громаді.
Відповідь на вказаний лист до обласної прокуратури не надходила. 
Таким чином, незважаючи на звернення прокурора до уповноваженого органу на виконання відповідних повноважень – Харківської міської ради, до моменту подання позову у даній справі жодних заходів щодо поновлення інтересів Харківської міської територіальної громади органом місцевого самоврядування не вжито.
Прокурор обґрунтовано зазначає, що така бездіяльність призводить до негативних наслідків у вигляді незаконного заволодіння юридичними особами комунальним майном – земельними ділянками – та створює можливість отримати права на них поза конкурсною процедурою.
Унаслідок нездійснення захисту згадані інтереси Харківської міської територіальної громади залишилися незахищеними.
Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 (справа № 918/153/19) зазначив: «Інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи».
З огляду на викладене суд погоджується з доводами прокурора про те, що у нього виникло не тільки право, але й обов`язок відреагувати на існуючий факт порушення інтересів держави у спірних правовідносинах шляхом звернення до суду з цим позовом.
Щодо посилань відповідача на рішення Конституційного суду України від 03.12.2025 № 6-р (ІІ)/2025 у справі № 3-28/2024 (59/24) суд зазначає наступне.
Вказаним рішенням було визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами в тім, що вони надають прокуророві можливість здійснювати представництво інтересів держави в суді у зв`язку з нездійсненням або неналежним здійсненням захисту цих інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
Окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнані неконституційними, втрачають чинність із 1 січня 2027 року.
У п. 4.2. вказаного рішення Конституційний Суд України наголошує, що пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції України уповноважує прокуратуру на здійснення представництва інтересів держави в суді тільки у виключних випадках та в порядку, що визначені законом, а не на здійснення такого представництва у випадках, визначених органами прокуратури.
У п. 4.3. вказаного рішення Конституційний Суд України констатує, що в пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України прикметник «виключний» означає виняток із загальних правил. З огляду на це словосполучення «у виключних випадках», яке міститься в зазначеному конституційному приписі, вказує на обмежувальний характер останнього. Він не наділяє прокуратуру універсальними повноваженнями щодо представництва інтересів держави в суді та не встановлює для неї загальної чи альтернативної компетенції, а стосується представництва інтересів держави в суді лише у виняткових, нетипових за своєю юридичною природою обставинах.
Відповідно й припис «у виключних випадках і в порядку, що визначені законом», який міститься в пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, серед іншого, означає, що хоча законодавець і має дискрецію щодо унормування в законах України випадків і порядку здійснення представництва прокуратурою інтересів держави в суді, однак обов`язковим є те, щоб такі випадки не лише установлювалися законом, а й були об`єктивно винятковими, чітко обмеженими, зведеними до мінімально необхідних, обумовленими особливими обставинами та сприймалися стороннім спостерігачем не як загальні правила, а саме як винятки.
Визначення таких випадків є дискрецією законодавця. Однак, на думку Конституційного Суду України, ними можуть бути, зокрема: невизначеність (відсутність) у законодавстві України суб`єкта владних повноважень, уповноваженого на захист відповідних інтересів держави; колізії повноважень кількох органів публічної влади, якщо це унеможливлює захист ними інтересів держави в межах спірної компетенції; заподіяння шкоди інтересам держави правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, якщо цивільний позов у кримінальному провадженні не був чи не міг бути поданий або залишений без розгляду; звернення до прокуратури уповноваженого на захист інтересів держави суб`єкта з клопотанням про подання позову до суду; виявлення прокурором під час здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням фактів порушення або загрози порушення важливих інтересів держави, що потребують належного судового захисту.
Водночас, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10.12.2025 по справі № 344/12305/18 зазначає, що Рішенням від 03 грудня 2025 року № 6-р(ІІ)/2025 Конституційний Суд України ухвалив визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окремі приписи абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами в тім, що вони надають прокуророві можливість здійснювати представництво інтересів держави в суді у зв`язку з нездійсненням або неналежним здійсненням захисту цих інтересів органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Однак відповідно до пункту 4 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України не поширюється на правовідносини щодо представництва прокурором інтересів держави в суді, які виникли під час чинності окремих приписів абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами, визнаних неконституційними, та продовжують існувати після втрати ними чинності.
У мотивувальній частині цього Рішення Суд також наголосив, що представництво інтересів держави суді, передбачене пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, має винятковий та субсидіарний характер.
Конституційний Суд України також зазначив, що в умовах правового режиму воєнного стану особливої ваги набуває всебічне забезпечення захисту інтересів держави Україна, а неперервність виконання прокуратурою визначених Конституцією України функцій є важливою передумовою належного функціонування держави в цей період (пункт 9 мотивувальної частини). Такий конституційний підхід підтверджує правомірність здійснення прокурором представництва інтересів держави у спірних правовідносинах до моменту втрати чинності відповідними нормами або до їх законодавчого врегулювання, за умови наявності визначених законом підстав для такого представництва. 
У постанові від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила що, оскаржуючи рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування та правочин щодо розпорядження майном, прокурор вправі звернутися до суду або як самостійний позивач в інтересах держави, визначивши такий орган відповідачем (коли оскаржується рішення останнього), або в інтересах держави в особі відповідного органу, зокрема тоді, коли цей орган є стороною (представником сторони) правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. У разі задоволення вимоги про визнання недійсним правочину та про повернення отриманого за ним (наприклад, земельної ділянки) чи про витребування майна від набувача таке повернення та витребування відбувається на користь держави чи територіальної громади, від імені яких відповідний орган може діяти тільки як представник.
Аналогічні висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 15.01.2020 у справі №698/119/18, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 05.07.2023 у справі №912/2797/21 (п. 8.3).
У постанові від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою до іншої сторони чи сторін правочину; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення того, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, на захист якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, у чому полягає його порушення, і в залежності від цього у який ефективний спосіб порушене право може бути захищено.
Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.06.2023 у справі № 912/2797/21, зазначивши, що у випадку встановлення судами обрання прокурором неналежного способу захисту щодо частини позовних вимог (про визнання недійсним рішення ради про затвердження проекту землеустрою) у задоволенні позову до такої особи належить відмовити за наслідком розгляду спору по суті. Однак це не може перешкодити розгляду позовних вимог про визнання недійсним договору оренди, де прокурор діяв в інтересах ради, як сторони договору, і такі вимоги можуть забезпечити ефективний захист інтересів територіальної громади у випадку їх порушення стороною договору та бездіяльності ради щодо належного захисту інтересів територіальної громади.
Позов прокурора спрямований на поновлення правомочностей власника - Харківської міської територіальної громади у користуванні і розпорядженні належною їй на праві комунальної власності земельною ділянкою.
Отже, саме представницькому органу зазначеної територіальної громади - Харківській міській раді, через який територіальна громада реалізує правомочності власника, і належить право вимоги за сформованими прокурором позовними вимогами.
Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити будь-яка сторона правочину, Харківська міська рада як сторона правочину може мати статус позивача.
Таким чином, вимога в інтересах держави в особі позивача - Харківської міської ради як однієї із сторін правочину (орендодавець) про зобов`язання ТОВ «НАШ КОМФОРТ» (орендар) повернути спірну земельну ділянку територіальній громаді в особі Харківської міської ради, згідно з нормою ч. 1 ст. 216 ЦК України, є вимогою про застосування юридичних наслідків недійсного правочину - повернення у натурі всього, що Товариство одержало на виконання цього правочину.
Вказана позиція прокурора узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 15.03.2024 у справі № 904/192/22, згідно якого відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину, як і про визнання його недійсним, може бути заявлена однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Така вимога може бути об`єднана з вимогою про визнання правочину недійсним, що в цілому сприяє швидкому та ефективному відновленню правового становища сторін, яке існувало до вчинення правочину, або заявлена як самостійна вимога у вигляді окремого позову.
Водночас, як наголошує прокурор, саме Харківською міською радою всупереч волі територіальної громади, яка не уповноважувала обраний нею орган діяти інакше, ніж на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, прийняті рішення про розпорядження спірною земельною ділянкою всупереч вимог ст. 134 ЗК України без проведення земельних торгів.
У даному випадку інтереси держави порушено внаслідок прийняття Харківською міською радою, яка наділена повноваженнями щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, незаконного рішення.
Тому позов прокурора подано в інтересах держави в особі Харківської міської ради (позивач), оскільки саме нею укладено оспорюваний прокурором договір оренди земельної ділянки.
Ураховуючи вищевикладене та факт бездіяльності Харківської міської ради, прокурор правомірно зазначає, що в даному випадку вбачається виключний випадок, зазначений в рішенні КСУ від 03.12.2025 № 6-р (ІІ)/2025, на здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді шляхом звернення до суду з даним позовом.
Згідно з абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.
Матеріали позовної заяви свідчать, що на виконання вимог, визначених абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», обласною прокуратурою попередньо, до звернення з цим позовом до суду, повідомлено Харківську міську раду щодо прийняття рішення про представництво інтересів держави в її особі, доказом чого є лист від 19.12.2025 №15/1-1394вих-25.
Підсумовуючи викладене, суд вважає, що прокурором належним чином доведено наявність передбачених законом підстав для здійснення інтересів держави у даній справі.
Щодо суті спору.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 134 ЗК України, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
При цьому, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. 
У разі набуття права оренди земельної ділянки на конкурентних засадах підставою для укладення договору оренди є результати земельних торгів.
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.
Згідно з ч. 1 ст. 135 Земельного кодексу України земельні торги проводяться у формі аукціону, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з учасником (переможцем) земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу плату за користування нею, зафіксовану в ході проведення земельних торгів.
Відповідно до ч. 2 ст. 135 Земельного кодексу України продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) здійснюється виключно на земельних торгах, крім випадків, встановлених ч. ч. 2 і 3 ст. 134 цього Кодексу.
Згідно з абз. абз. 1, 2 ч. 2 ст. 134 ЗК України не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.
Виходячи із системного аналізу положень частини 2 статті 124 та абзацу частини 2 статті 134 ЗК України незастосування конкурентної процедури у вигляді земельних торгів допускається виключно у випадку, коли земельна ділянка державної чи комунальної власності надається фізичним або юридичним особам з метою обслуговування та експлуатації вже існуючих об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), розташованих на такій земельній ділянці та належних на праві власності зазначеним особам для їх подальшого використання відповідно до того цільового та функціонального призначення, яке існувало на момент їх придбання.
Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 21.03.2023 усправі № 922/3613/21, від 04.10.2023 у справі № 916/2319/22, від 24.01.2024 у справі № 916/1022/23, від 01.10.2024 у справі № 910/20103/23. 
Таке правове регулювання з боку законодавця є виправданим і логічним та створює передумови одночасно як для усунення випадків покладення на власників таких об`єктів надмірного тягаря, пов`язаного з необхідністю оформлення права землекористування, так і для недопущення ухилення учасників земельних правовідносин від дотримання положень законодавства щодо отримання земельних ділянок на конкурентних засадах та/або їх отримання з метою використання, що відрізняється від цільового використання об`єктів нерухомості, та/або у розмірі, який необґрунтовано значно перевищує площу таких об`єктів.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 06.08.2025 у справі № 910/1085/24. Аналогічна правова позиція, викладена в постановах Верховного Суду від 30.03.2021 у справі № 922/1323/20, від 11.08.2021 у справі № 922/448/20, від 01.04.2021 у справі № 910/10500/19.
Втім, матеріали справи свідчать, що земельні торги не проводились, та Харківською міською радою надано ТОВ «Наш комфорт» право оренди на земельну ділянку з кадастровим номером 6310138500:07:002:0055 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури всупереч вищевказаним законодавчим вимогам.
При цьому, як на підставу для набуття права оренди ТОВ «Наш комфорт» зазначено ту обставину, що на земельній ділянці по проїзду Комунальному, 3 розташована нежитлова будівля літ. «А-2», яка належить відповідачу на праві приватної власності.
Разом із тим, згідно з пунктами 15, 16 договору земельна ділянка передається в оренду для будівництва житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, цільове призначення - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, а не для обслуговування належної відповідачу нежитлової будівлі, що розташована на спірній ділянці.
Більш того, пп. 10.2 п.10 додатку 1 до рішення 36 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів» від 24.06.2020 № 2143/20 прямо передбачено:
"10.2 Будівництво об`єкту виконати з урахуванням знесення нежитлової будівлі літ. «А-2» по проїзду Комунальному, 3, яка належить ТОВ «НАШ КОМФОРТ» на праві приватної власності".
Тобто у даному випадку йдеться не про обслуговування належної відповідачу нежитлової будівлі, а про її знесення з подальшим будівництвом абсолютно іншого об`єкта нерухомості - житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури.
Наведене спростовує доводи відповідача про те, що така передача земельної ділянки в оренду мала на меті дотримання його прав як власника нежитлової будівлі літ. «А-2» з метою її обслуговування.
За таких обставин, оскільки земельна ділянка з кадастровим номером 6310138500:07:002:0055 була надана відповідачу без проведення земельних торгів та з метою, не пов`язаною з обслуговуванням розташованого на цій ділянці нерухомого майна, суд вважає рішення Харківської міської ради щодо передачі відповідачу в оренду земельної ділянки таким, що суперечить вимогам статтей 123, 124, 134, 135 Земельного Кодексу України.
Слід зауважити, що Харківською обласною прокуратурою не заявляється вимога щодо визнання незаконними та скасування рішення 36 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою для будівництва, експлуатації та обслуговування об`єктів» від 24.06.2020 № 2143/20 та рішення 6 сесії Харківської міської ради 8 скликання «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок в користування фізичним та юридичним особам» від 14.07.2021 № 153/21 у зв`язку із неефективністю даного способу захисту з огляду на висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 24.01.2024 у справі № 916/1022/23, де суд зазначив: «Рішення Ради від 17.12.2013 та від 16.09.2020 про передачу спірної земельної ділянки в оренду вже були реалізовані та вичерпали дію укладенням відповідних Договорів оренди. З огляду на зазначене, оспорювання вказаних Рішень Ради не призведе до захисту інтересів держави і повернення земельної ділянки територіальній громаді. Тому в задоволенні цих вимог суди мали відмовити саме з цих підстав, оскільки для ефективного захисту інтересів держави у спірних правовідносинах достатньо повернути спірну земельну ділянку її власникові (пункт 6.23)».
Така ж правова позиція підтримана Верховним Судом при розгляді справи № 918/1131/22 (постанова від 01.07.2025).
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Таким чином, невідповідність спірного рішення міської ради та договору оренди землі вимогам ст. ст. 124, 134, 135 ЗК України є підставою для визнання незаконними та скасування вказаного рішення, визнання недійсними договору оренди та застосування правових наслідків недійсності правочину.
Пунктами «г», «д» ч. 3 ст. 152 ЗК України в якості способів захисту прав на землю передбачено: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади; визнання угоди недійсною; застосування інших, передбачених законом, способів.
Пунктами 2, 4, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України в якості способів захисту цивільних прав передбачено: визнання правочину недійсним; відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування.
З огляду на те, що рішення Харківської міської ради щодо надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки, розташованої по проїзду Комунальному, 3 у м. Харкові, в оренду ТОВ «Наш комфорт» є незаконними й слугували підставою для подальшого оформлення права користування на зазначену земельну ділянку, то договір оренди від 18.10.2021 не відповідає законові та порушує права власника.
У зв`язку з наведеним, вимога прокурора про визнання Договору оренди землі недійсним є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.
Враховуючи викладене, спірна земельна ділянка площею 0,4583 га, кадастровий номер 6310138500:07:002:0055, розташована за адресою: проїзд Комунальний, 3 у місті Харкові, підлягає поверненню Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради.
З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позов і в частині вимог про зобов`язання відповідача повернути Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради земельну ділянку площею 0,4583 га, кадастровий номер 6310138500:07:002:0055, розташовану за адресою: м.Харків, проїзд Комунальний, 3.
Заперечення відповідача проти позову спростовуються вищевикладеним.
Щодо доводів відповідача про наявність у нього, як власника нежитлової будівлі літ. "А-2" по проїзду Комунальному, 3, у м. Харкові, на отримання в оренду без проведення торгів земельної ділянки, на якій ця будівля розташована, суд зауважує, що вказане право повинно бути реалізовано у суворій відповідності до чинного законодавства, у тому числі й з дотриманням вимог статтей 123, 124, 134, 135 Земельного Кодексу України. У зв`язку з цим, ТОВ "Наш комфорт" не позбавлене права звернутися до Харківської міської ради для отримання земельної ділянки в оренду саме для обслуговування розташованого на ній існуючого об`єкту нерухомості.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.
Керуючись статтями 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд  

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.
Визнати недійсним договір від 18.10.2021 оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6310138500:07:002:0055 по проїзду Комунальному, 3 у м.Харкові, площею 0,4583 га, укладений між Харківською міською радою (61003, м.Харків, майдан Конституції, буд.7, код 04059243) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Наш комфорт" (61012, м.Харків, вул.Зброярська, будинок 3, код 42782015), скасувавши право оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (номер запису про інше речове право: 44581177).
Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Наш комфорт" (61012, м.Харків, вул.Зброярська, будинок 3, код 42782015) повернути Харківській міській територіальній громаді в особі Харківської міської ради (61003, м.Харків, майдан Конституції, буд.7, код 04059243) земельну ділянку площею 0,4583 га, кадастровий номер 6310138500:07:002:0055, розташовану за адресою: м. Харків, проїзд Комунальний, 3.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Наш комфорт" (61012, м.Харків, вул.Зброярська, будинок 3, код 42782015) на користь Харківської обласної прокуратури (61001, м.Харків, вул.Богдана Хмельницького, буд.4, код 02910108) 5324,80грн. судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повне рішення складено "06" липня 2026 р. 

Суддя		М.В. Калантай