П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/18320/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Михайлов О.О. 
Суддя-доповідач - Моніч Б.С. 
09 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Моніча Б.С. 
суддів: Гонтарука В. М.  Білої Л.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
ОСОБА_1 звернувся в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплату ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.05.2023 по 26.02.2025 та зобов`язання вчинити відповідні дії.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що оскільки відповідач не виплатив йому при звільненні належне грошове забезпечення, виникають наслідки для застосування до спірних правовідносин статті 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), яка регулює виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.05.2023 по 26.02.2025.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.05.2023 по 26.02.2025 у розмірі 24 610 (двадцять чотири тисячі шістсот десять) грн 87 коп.
У задоволенні інших вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 коп. за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( військова частина НОМЕР_1 ).

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Позивач проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), де отримував грошове забезпечення.
Відповідно до наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) від 22.05.2023 року за №491-ОС позивача звільнено з військової служби (дата закінчення проходження військової служби - 26.05.2023).
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.09.2024 по справі № 560/9728/24 визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), які полягають у застосуванні розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, при нарахуванні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої абзацом другим пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої абзацом другим пункту 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023.
На виконання зазначеного рішення відповідачем 26.02.2025 виплачено позивачу кошти в розмірі 120924,93 грн.
Вважаючи неправомірною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 27.05.2023 по день здійснення фактичного розрахунку, позивач звернувся з позовом до суду.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що на спірні правовідносини поширюються норми КЗпП України у частині встановлення відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу, а тому позивач має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Суд врахував, що з 19.07.2022 діє редакція статті 117 КЗпП України, якою передбачено, що роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців.
Водночас, при вирішенні цього питання суд врахував такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплату у сумі 24610,87 грн.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, оскаржив його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Апелянт зазначив, що з аналізу норм ст.116, ст.117 КЗпП України можна дійти до висновку, що зазначені норми є мірою відповідальності роботодавця за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.
Позивач вже неодноразово звертався з позовом про стягнення середнього заробітку, тому за зазначений період буде не справедливим стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. 
Повторне стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку виплати всіх сум при звільненні на підставі ст. 117 КЗпП України призведе до застосування до відповідача подвійної відповідальності за одне і теж порушення.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Однією із встановлених Державою гарантій права на своєчасне одержання винагороди за працю є передбачений Кодексом законів про працю України обов`язок роботодавця виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.
Відповідно до частин другої-четвертої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. До складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 за № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України (у редакції, викладеній відповідно до Закону України від 1 липня 2022 року №2352-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин"; далі - Закон №2352-ІХ) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Наведена редакція статті 117 КЗпП України набрала законної сили з 19 липня 2022 року.
Отже, відповідно до статті 117 КЗпП України у чинній її редакції час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає компенсації середнім заробітком, обмежений шістьма місяцями.
Відповідач наполягає на відстутності підстав для задоволення позову, оскільки позивач вже неодноразово звертався з позовом про стягнення середнього заробітку, тому за зазначений період буде не справедливим стягнення з відповідача середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. 
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів враховує наступне.
Як встановлено судом, остаточною датою закінчення проходження військової служби позивачем є 26 травня 2023 року.
При виключенні позивача 26.05.2023, відповідачем проведено виплати належних позивачу коштів: 30.05.2023 у сумі 10 654,66 грн; 20.06.2023 у сумі 4 077,31 грн.
Вважаючи бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року по справі №560/13598/23, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.05.2023 по 20.06.2023. Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.05.2023 по 20.06.2023 в сумі 14732 (чотирнадцять тисяч сімсот тридцять дві) грн 02 коп., з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
21.03.2024 позивачу виплачено грошове забезпечення в сумі 432524,68 грн, а 27.03.2024 - в сумі 9521,60 грн, у зв`язку з чим позивач знову звернувся до суду з позовом про стягнення середнього заробітку.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року у справі №560/5358/24 позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.06.2023 по 27.03.2024 в сумі 46358,20 грн, з відрахуванням з такої суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.
В задоволенні решти вимог позову судом першої інстанції відмовлено.
На виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.09.2024 по справі № 560/9728/24 відповідачем 26.02.2025 виплачено позивачу кошти в розмірі 120924,93 грн, у зв`язку з чим позивач знову звернувся з позовом до суду вже у цій справі.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з того, що у спірних правовідносинах остаточний розрахунок з позивачем на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.09.2024 по справі № 560/9728/24 відповідачем 26.02.2025 виплачено позивачу кошти в розмірі 120924,93 грн, а періодом затримки розрахунку при звільненні є проміжок часу з 27.05.2023 по 27.11.2023 (обмеження виплати шістьма місяцями) та становить 184 дні, а отже розмір коштів пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні позивача, складатиме 279 668,96 гривень (1519,94 гривень х 184 дні). 
Водночас суд застосувавши принцип співмірності, дійшов висновку, що пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, буде визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплату у сумі 24610,87 грн.
Позивач не заперечує проти визначеного розміру відшкодування та не оскаржує рішення суду в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог, що виключає підстави для його перегляду в цій частині.
Стосовно доводів скаржника, що при стягненні в цьому випадку середнього заробітку, відбудеться застосування подвійної відповідальності роботодавця у формі стягнення середнього заробітку, оскільки позивач вже звертався до суду щодо виплат середнього заробітку в інших справах, то колегія суддів зазначає, що такий висновок не відповідає правовій позиції Верховного Суду викладеній в постановах від 17 липня 2025 року у справі № 160/18656/22, 29 квітня 2026 року у справі № 580/2562/24.
Так, Верховний Суд зазначив, що кожне з порушень роботодавця є самостійним порушенням трудових прав працівника, які мають різний предмет, підставу та наслідки, що унеможливлює зменшення відповідальності за одним із цих порушень шляхом врахування відповідальності за інше. Кожне з цих порушень породжує окрему відповідальність відповідно до статті 117 КЗпП України, яка передбачає компенсацію у вигляді середнього заробітку за весь час затримки виплати належних сум, незалежно від періоду чи суб`єктного складу.
Отже, доводи апеляційної скарги про наявність подвійного стягнення середнього заробітку за один і той самий період є помилковим, оскільки йдеться про реалізацію працівником права на повне відшкодування шкоди, спричиненої різними формами бездіяльності роботодавця.
Разом з тим, як зазначалося, частина перша статті 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX передбачає: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців».
Згідно з довідкою відповідача про розмір грошового забезпечення позивача середньоденне грошове забезпечення складає 1519,94 гривень.
Затримка розрахунку при звільненні за період з 27.05.2023 до 26.11.2023 (обмеження виплати шістьма місяцями) становить 184 дні, а отже розмір коштів пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні позивача, мав би складати 279 668,96 гривень (1519,94 гривень х 184 дні).
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2023 року по справі №560/13598/23 стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 27.05.2023 по 20.06.2023 в сумі 14732 (чотирнадцять тисяч сімсот тридцять дві) грн 02 коп, а рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 травня 2024 року у справі №560/5358/24 стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.06.2023 по 27.03.2024 в сумі 46358,20 грн, що в загальній сумі становить 61090,22 грн.
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що позивач не втратив права на отримання середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні лише з тієї підстави, що раніше на його користь уже були ухвалені судові рішення про стягнення такого відшкодування.
Як встановлено судом, за правилами статті 117 КЗпП України в редакції Закону №2352-ІХ розмір середнього заробітку за шість місяців затримки розрахунку при звільненні становить 279 668,96 грн. Водночас за результатами розгляду попередніх справ №560/13598/23 та №560/5358/24 на користь позивача було присуджено середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у загальній сумі 61090,22 грн, що є істотно меншим за суму компенсації, на яку позивач мав би право відповідно до вимог статті 117 КЗпП України.
За таких обставин попереднє стягнення середнього заробітку не свідчить про повне відшкодування наслідків порушення відповідачем обов`язку щодо своєчасного проведення розрахунку при звільненні та не усуває права позивача на отримання відповідної компенсації у зв`язку з подальшою виплатою належних йому сум лише 26.02.2025 на виконання судового рішення.
Інше тлумачення фактично призвело б до звільнення відповідача від відповідальності за тривале невиконання обов`язку щодо проведення повного розрахунку з працівником та суперечило б компенсаційній природі відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, а доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для такого стягнення є необґрунтованими та спростовуються встановленими у справі обставинами.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.
Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.