ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

03 липня 2026 року	Справа №160/7783/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м. Житомир, вул. О. Ольжича, 7; ЄДРПОУ 13559341) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
31.03.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому позивач просить: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (код ЄДРПОУ 13559341) від 02.03.2026 №045650024836 «Про відмову у призначенні пенсії» ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 );
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (код ЄДРПОУ 13559341) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) період навчання з 01.09.1987 по 20.06.1991 роки та періоди роботи з 15.08.1991 по 27.08.1997, з 01.10.1998 по 16.11.1998, з 02.06.1999 по 24.06.1999, з 25.08.1999 по 06.10.2009, 27.10.2009 по 22.08.2024 роки до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, згідно із пунктом «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788 - XII та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 22.02.2026 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788 – XII.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років. Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 02.03.2026 №045650024836 за принципом екстериторіальності було відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю спеціального стажу, що дає право для призначення цього виду пенсії. Таку відмову позивач вважає протиправною, оскільки після 11.10.2017 позивач продовжила свою трудову діяльність, що підтверджується записами в трудовій книжці, довідкою з місця роботи та персональними даними у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. З огляду на зазначене, позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
03.04.2026 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено розгляд останньої за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
21.04.2026 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву (вх. №23315/26), в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що Управлінням за принципом екстериторіальності було розглянуто заяву позивача та за результатами розгляду такої заяви було прийнято рішення № 045650024836 від 02.03.2026 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи станом на 11.10.2017 року.
Ухвалою суду продовжено строк розгляду справи до 03.07.2026.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява та відзив на позовну заяву, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
22.02.2026 позивач звернувся Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років згідно ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
За принципом екстериторіальності органом призначення визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
За результатом розгляду заяви позивача від 22.02.2026 рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 02.03.2026 №045650024836 було відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу. 
В рішенні зазначено наступне.
Вік заявника на дату звернення 54 роки. 
Страховий стаж особи становить 34 роки 4 місяці 23 дні. 
Спеціальний стаж відповідно до пункту “е” статті 55 Закону №1058 із змінами згідно із Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” становить 24 роки 3 місяці 19 днів станом на 11.10.2017. 
Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано: 
період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.01.2004 по 15.06.2004, згідно свідоцтва про народження: НОМЕР_2 на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки відсутня довідка з органів соціального захисту населення про отримання (неотримання) допомоги. 
До спеціального страхового стажу зараховано всі періоди трудової діяльності. Додатково повідомляємо період роботи з 11.10.2017 р. по 22.08.2024, до спеціального стажу роботи не зараховано, оскільки не передбачено чинним законодавством.
Таким чином, особа матиме право на пенсійну виплату 08.01.2035.
Не погоджуючись з означеним рішенням, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Частиною третьою статті 4 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-IV), регламентовано, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV).
Відповідно до статті першої Закону № 1058-ІV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Відповідно до статті 2 Закону № 1788-XII, за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.
Згідно положень статті 51 Закону № 1788-ХІІ, пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
Положеннями статті 52 Закону № 1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.
Пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Проте, Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", який набув чинності з 01.04.2015, пункт "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати:
з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;
з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;
з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;
з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;
з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;
з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;
з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;
з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;
з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
У подальшому, згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII до статті 55 Закону № 1788-ХІІ з 01.01.2016 також було внесено зміни, відповідно до яких пункт "е" вказаної статті має наступний зміст: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати:
з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;
з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;
з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;
з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;
з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;
з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;
з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;
з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;
з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення:
які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту;
1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку:
50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року;
51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року;
52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року;
53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року;
54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.
Отже, Закон № 911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - при наявному спеціальному стажі діяльності не менше 25 років.
При цьому, Рішенням Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019 положення, зокрема, статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі - Закон № 911-VIII) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).
Конституційний Суд України в даному рішенні, серед іншого, зазначив, що на його думку, внесення змін Законом № 213-VIII до оспорюваних положень Закону № 1788-XII щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону № 1788-XII, а саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону № 1788-XII поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону № 1788-XII.
Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону № 1788-XII випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом "а" статті 54, пунктами "а", "б", "в", "г", "д", "е", "є", "ж" статті 55 Закону № 1788, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави. З огляду на наведене оспорювані положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788-XII, зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, суперечать положенням статей 1, 3, 46 Основного Закону України.
Також, Конституційний Суд України зазначив, що мета призначення пенсії за вислугу років - забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати до досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком. Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції. Втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.
Отже, з 04.06.2019 положення пункту "е" статті 55 Закону №1788-XII слід застосовувати у редакції, що діяла до 01.04.2015.
Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 у справі № 440/1286/20.
Суд зауважує, що на день звернення позивача до пенсійного органу (22.02.2026), пунктом "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ (у редакції, що діяла до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники охорони здоров`я, незалежно від віку, при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років, що дає право на призначення даного виду пенсії.
За змістом Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, до переліку посад, які дають право на пенсію за вислугою років, віднесено роботу у загальноосвітніх навчальних закладах на таких посадах: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
За змістом Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, до переліку посад, які дають право на пенсію за вислугою років, віднесено роботу у загальноосвітніх навчальних закладах на таких посадах: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
Щодо спірного періоду роботи у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 20.11.1999 містяться наступні записи:

- 15.08.1991 прийнята на роботу в СШ №95 вчителем навчальних класів на підставі наказу №160-в від 12.08.1991 (запис №3);
- 27.08.1997 звільнена з роботи ст.38 КЗпП України за власним бажанням на підставі наказу №107 від 27.08.1997 (запис №4);
- 01.10.1998 прийнята на посаду вихователя на підставі наказу №7-к від 28.09.1998 (запис №7);
- 16.11.1998 звільнена з роботи ст.38 КЗпП України за власним бажанням на підставі наказу №8-к від 16.11.1998 (запис №8);
- 02.06.1999 прийнята на посаду вихователя в ДОЛ Дзержинець підставі наказу №48 від 02.06.1999 (запис №8);
- 24.06.1999 звільнена з роботи ст.38 КЗпП України за власним бажанням на підставі наказу №151 від 24.06.1999 (запис №9);
- 25.08.1999 прийнята на посаду вчителя початкових класів на підставі наказу №119 від 25.08.1999 (запис №10);
- 06.10.2009 звільнена з посади за власним бажанням на підставі наказу №16-к від 06.10.2009 (запис №13);
- 27.10.2009 прийнята на посаду вчителя математики в Навчально-виховний комплекс №33 на підставі наказу №94-к від 27.10.2009 (запис №14);
- 22.08.2024 звільнена з посади вчителя математики за угодою сторін п.1 ст. 36 КЗпП України підставі наказу №82-к/тр від 19.08.2024 (запис №19).
Отже, записами трудової книжки підтверджується робота позивача у закладах освіти і відповідно такі підлягають зарахуванню до спеціального стажу відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Окрім того, відповідно до наявної в матеріалах справи довідки форми ОК-5 індивідуальні відомості про застраховану особу сформовану по позивачу, судом встановлено, що у період з 1999 по серпень 2024 року, відповідно до відомостей по спеціальному стажу у позивача зазначений код підстави для обліку спецстажу - ЗП3055Е1.
Тобто, загальний страховий стаж позивача на означених посадах станом на день звернення до Пенсійного органу складає понад 25 років.
Спірним в цій справі залишається відмова в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у зв`язку із відсутністю спеціального стажу роботи.
При цьому, у спірному рішенні № 045650024836 відповідачем зазначено, що спеціальний стаж становить 24 роки 03 місяці 19 днів.
За наведеного, суд дійшов висновку, що пенсійним органом під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії за вислугу років як працівнику освіти обраховано спеціальний стаж, який дає їй право на призначення пенсії за вислугу років, станом на 11.10.2017, тобто без врахування Рішення Конституційного Суду України від 04.09.2019.
Водночас, позивач звернулася із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону № 1788-ХІІ 22.02.2026, тобто після прийняття Рішення Конституційного суду України від 04.06.2019, а відтак відповідач повинен був застосовувати положення пункту "е" частини першої статті 55 Закону № 1788-ХІІ в первісній редакції, яка визначає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Відтак, суд констатує, що спірне рішення органу Пенсійного фонду не містить належних обґрунтувань щодо підстав не зарахування до спеціального страхового стажу позивача періоду роботи після 11.10.2017.
При цьому, суд наголошує, що період роботи позивача після 11.10.2017 підтверджений здійсненими належним чином записами трудової книжки. А отже, ці періоди роботи мають бути зараховані до спеціального страхового стажу позивача.
Відтак, періоди роботи позивача з 01.09.1987 по 20.06.1991 мають бути зараховані до спеціального стажу.
Стосовно позовних вимог зарахувати період навчання з 01.09.1987 по 20.06.1991 роки та періоди роботи з 15.08.1991 по 27.08.1997, з 01.10.1998 по 16.11.1998, з 02.06.1999 по 24.06.1999, з 25.08.1999 по 06.10.2009, 27.10.2009 по 22.08.2024 до спеціального стажу, суд зазначає наступне.
Згідно форми РС-право вбачається, що періоди роботи позивача з 15.08.1991 по 27.08.1997, з 01.10.1998 по 16.11.1998, з 02.06.1999 по 24.06.1999, з 25.08.1999 по 06.10.2009, 27.10.2009 по10.10.2017 і так зараховані пенсійним органом до її спеціального стажу, тому суд не вбачає підстави для зарахування вказаних періодів для уникнення подвійного зарахування стажу.
Згідно форми РС-право період навчання позивача з 01.09.1987 по 20.06.1991 роки зарахований до її загального страхового стажу, тому суд також не вбачає підстави для зарахування вказаного періоду повторно.
Таким чином, на переконання суду, належним способом для відновлення порушеного права позивача на отримання пенсії за віком буде скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 02.03.2026 № 045650024836 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії з урахуванням висновків суду про зарахування до страхового стажу та стажу за вислугу років періодів роботи позивача після 11.10.2017.
Згідно ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, для ефективного захисту прав позивачки позовні вимоги в цій частині слід задовольнити шляхом прийняття судом рішення про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (як органу ПФУ, який прийняв неправомірне рішення про відмову у призначенні пенсії) повторно розглянути заяву позивача від 22.02.2026 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788 – XII.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Суд зазначає, що частково задовольняє позовні вимоги за змістом, однак приводить їх у відповідність до вимог законодавства та у спосіб, що забезпечить ефективний захист прав позивача.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог у сумі 665,60 грн.
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м. Житомир, вул. О. Ольжича, 7; ЄДРПОУ 13559341) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (код ЄДРПОУ 13559341) від 02.03.2026 №045650024836 «Про відмову у призначенні пенсії» ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (код ЄДРПОУ 13559341) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) періоди роботи з 11.10.2017 по 22.08.2024 до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, згідно із пунктом «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788 - XII та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) від 22.02.2026 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 09.07.1991 №1788 – XII.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м. Житомир, вул. О. Ольжича, 7; ЄДРПОУ 13559341) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 665,60 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складений 03.07.2026.

Суддя О.В. Царікова